Învățătura sănătoasă

„Scriptura ne este dată pentru a căpăta din ea învățătura sănătoasă, învățătura sănătoasă ne este de folos pentru viața reală, iar viața reală ajută la creșterea reală a bisericii. Așa spune Jamieson, și el face cumva să pună punctul pe i de fiecare dată într-un fel deosebit.”

J. I. Packer,

membru al comitetului de conducere

și profesor de teologie la Regent College

„‚Ia aminte la învățătura pe care o dai’. Acel imperativ legat de creștinismul biblic le sună multor creștini cu totul abstract și pare izolat de viața bisericii. Bobby Jamieson crede contrariul, iar Învățătura Sănătoasă constituie un argument deosebit în favoarea doctrinei biblice, argument care este nu doar profund înrădăcinat în teologia bisericii, ci și produce o biserică ce demonstrează în practică atât harul cât și gloria lui Dumnezeu.”

R. Albert Mohler Jr., președinte,

The Southern Baptist Theological Seminary

„Experiența unui creștin adevărat implică mai mult decât însușirea învățăturii sănătoase, însă aceasta n-ar fi nimic în lipsa ei. Bobby ne ajută să vedem cum învățătura sănătoasă nu doar modelează, ci și dă putere tuturor slujirilor din biserica locală, de la evanghelizarea eficientă până la grupurile mici. Această carte ar putea să slujească drept punct de plecare pentru o analiză serioasă a filozofiei tale de lucrare.”

J. D. Greear, păstor principal,

The Summit Church, Durham, North Carolina;

autorul cărții Stop Asking Jesus into Your Heart:

How to Know for Sure You Are Saved

„Adevărul slujește vieții. Învățătura este destinată să fie trăită. Învățătura sănătoasă este dată vizând dragostea, unitatea, închinarea, mărturia și bucuria. Despre aceste lucruri vorbește această carte. Creștinii trebuie să înțeleagă felul în care învățătura sănătoasă, biblică – doctrina bazată pe Sfintele Scripturi și extrasă din acestea — alimentează orice aspect al vieții și experienței creștine. Bobby Jamieson subliniază acest lucru în Învățătura Sănătoasă. Argumentul este scurt, biblic, interesant și convingător. Nu-ți va lua timp prea mult să citești această carte, dar conținutul ei le va aduce creștinilor și bisericilor beneficii pe termen lung.”

J. Ligon Duncan, predicator senior,

First Presbyterian Church, Jackson, Mississippi;

Profesor John E. Richards de Teologie Sistematică

și Istorică la Reformed Theological Seminary

„Crezi că doctrina este cel puțin lipsită de spirit practic, și în cel mai rău caz lipsită de dragoste? Acordă-i acestui autor câteva momente așa încât să te ajute să îți reconsideri această idee. Bine scrisă, precisă, provocatoare și practică – Jamieson a realizat o bijuterie.”

Mark Dever, păstor senior,

Capitol Hill Baptist Church, Washington DC

„Am stat lângă Bobby Jamieson într-o clasă de la seminarul teologic, așa încât pot să îți spun că este un tip foarte inteligent, un bărbat adevărat, un om cu discernământ teologic și – surprinzător – un surfer împătimit. Înainte de convertirea mea, am stat alături de oameni inteligenți precum Bobby ca să pot copia de la ei, dar acum fac acest lucru pentru a învăța de la ei – și există o mulțime de lucruri de învățat de la Bobby! Dacă nu înțelegi de ce este importantă învățătura sănătoasă sau dacă nu conștientizezi schimbarea pe care acesta o poate produce în viața ta, atunci Bobby are ceva de oferit spre învățătura ta. În această carte, vei învăța că doctrina sănătoasă este deopotrivă încântătoare și practică – pentru viața de zi cu zi și pentru biserică. Vino să te așezi alături de Bobby.”

C. J. Mahaney,

Sovereign Grace Ministries

„Învățătura credincioasă biblic și relevantă practic este esențială pentru sănătatea și viața bisericii. Fără ea, bisericile vor deveni anemice și, în final, vor sucomba. Învățătura Sănătoasă este un scurt ghid asupra doctrinelor cheie legate de sfințenie, dragoste, unitate, închinare și mărturisire. Într-un tratat scris atent și bine, Bobby Jamieson ne conduce prin aceste învățături cruciale, scoțând la iveală importanța lor pentru mințile și inimile noastre – pentru viețile noastre individuale și pentru comunitatea credinței.”

Daniel L. Akin, președinte,

Southeastern Baptist Theological Seminary

„Dacă ai fost vreodată ispitit să crezi că doctrina este plictisitoare, că ea cauzează dezbinări sau că este pur și simplu lipsită de sens, ai în față o carte care îți este adresată. Bobby Jamieson demonstrează că învățătura sănătoasă este frumoasă, dătătoare de viață și profund atractivă. Sper că acest mesaj va ajunge să fie larg răspândit.”

Michael Reeves,

responsabil cu teologia, UCCF (Marea Britanie);

autorul cărților Delighting in the Trinity și The Unquenchable Flame

Lui Kristin, cu toată dragostea

ÎNVĂȚĂTURA SĂNĂTOASĂ. CUM CREȘTE BISERICA ÎN DRAGOSTEA ȘI SFINȚENIA LUI DUMNEZEU

Bobby Jamieson

Copyright © 2018. Toate drepturile rezervate. Nici o parte a acestei publicații nu poate fi reprodusă, stocată sau transmisă în orice formă și prin orice mijloace – electronice, mecanice, prin fotocopiere, microfilmare, înregistrare sau alt fel – cu excepția unor citate scurte în recenzii, fără permisiunea prealabilă a deținătorului drepturilor de autor.

Sound Doctrine. How a Church Grows in the Love and Holiness of God

Copyright © 2013 by Robert B. Jamieson III

Published by Crossway

a publishing ministry of Good News Publishers

Wheaton, Illinois 60187, U.S.A.

This edition published by arrangement with Crossway. All rights reserved.

Tradus și publicat cu permisiune.

Dacă nu este precizat altfel în text, citatele biblice sunt preluate din Biblia Cornilescu, ediția revizuită. Drepturi de autor British and Foreign Bible Society (BFBS) și Societatea Biblică Interconfesională din România (SBIR) 1924, 2016. Folosit cu permisiune.

Referințele biblice notate cu NTR sunt preluate din Biblia, Noua Traducere Românească (NTR). Copyright 2007, 2010, 2016 de Biblica Inc. Toate drepturile sunt rezervate. Folosit cu permisiune.

Referințele biblice notate cu SBB sunt preluate din Biblia Societății Biblice Britanice, ediția 1921. Preluat cu permisiune.

Toate sublinierile făcute textului biblic au fost alese de autor.

Ilustrațiile de pe copertă: Wayne Brezinka, pentru brezinkadesign.com      

„La ce ne-ar folosi să cunoaștem adevărul în cuvinte, dacă ne-am pângări trupul și am face fapte rele? Sau ce folos poate veni din sfințenia trupului, dacă adevărul nu se găsește în suflet? Acestea se bucură împreună și își alătură forțele pentru a-l conduce pe om în prezența lui Dumnezeu.”

IRENEU DIN LYON, ON THE APOSTOLIC PREACHING¹

Prefața seriei

Crezi că este responsabilitatea ta să ajuți la zidirea unei biserici sănătoase? Dacă ești creștin, credem că da.

Isus îți poruncește să faci ucenici (Matei 28:18-20). Iuda spune să ne zidim unii pe alții în credință (Iuda 20-21). Petru te cheamă să îți folosești darurile, slujindu-i pe alții (1 Petru 4:10). Pavel te îndeamnă să spui adevărul în dragoste, astfel încât biserica ta să se maturizeze (Efeseni 4:13, 15). Poți vedea direcția către care se îndreaptă aceste lucruri?

Indiferent dacă ești un simplu membru în biserică sau un lider al ei, seria de cărți „Zidind Biserici Sănătoase” are ca scop să te ajute să împlinești astfel de porunci biblice și, în felul acesta, să joci rolul pe care-l ai de jucat în zidirea unei biserici sănătoase. Dacă ar fi să exprimăm acest deziderat în alt fel, sperăm că aceste cărți te vor ajuta să crești în dragoste față de biserica ta, iubind-o așa cum Isus o iubește.

9Marks și-a planificat să publice câte o carte scurtă, ușor de citit, pentru fiecare din ceea ce Mark a denumit Cele 9 Semne ale Unei Biserici Sănătoase, plus încă una pe tema doctrinei sănătoase. Citește cărțile pe temele predicării expozitive, a teologiei biblice, a Evangheliei, convertirii, membralității în biserică, disciplinei bisericii, ucenicizării și creșterii spirituale, și conducerii bisericii.

Bisericile locale există pentru a arăta slava lui Dumnezeu înaintea popoarelor. Noi facem acest lucru ațintindu-ne ochii asupra Evangheliei lui Isus Hristos, punându-ne credința în El în ce privește mântuirea și apoi iubindu-ne unii pe alții în sfințenia lui Dumnezeu, în unitate și dragoste. Ne rugăm ca această carte să te ajute în acest sens.

Cu speranță,

Mark Dever și Jonathan Leeman

Editorii seriei

Introducere

Ce crezi despre doctrină? Cauzează ea doar dispute și dezbinări între creștini? Ne distrage cumva de la lucrarea reală a evanghelizării? Este ea importantă pentru păstori, dar nu pentru ceilalți?

Poate că ai o atitudine mai pozitivă față de învățătură. Poate că îți place să înveți lucruri despre Dumnezeu, dar uneori ți se pare că mintea îți crește mult mai repede decât inima.

Oricare ar fi părerea ta despre doctrină, scopul acestei cărți este să te convingă de faptul că învățătura sănătoasă este esențială pentru a putea trăi vieți evlavioase și pentru a zidi biserici sănătoase. De ce? Pentru că învățătura sănătoasă vizează viața – viața bisericii.

Există două idei principale care traversează această carte de la un capăt la celălalt. Prima este că învățătura sănătoasă este de folos pentru viață. Adică este practică. Nu constă dintr-un set de realități abstracte, ci este ca o hartă, care ne arată cine suntem, unde ne aflăm și încotro mergem. De aceea, învățătura sănătoasă este esențială pentru a putea trăi vieți evlavioase și pentru a zidi biserici care Îi aduc glorie lui Dumnezeu.

Cea de-a doua idee principală a acestei cărți constă din aceea că învățătura sănătoasă are în vedere viața bisericii. Adică învățătura sănătoasă produce vieți care sunt modelate asemenea unei biserici locale sănătoase. Roadele pe care învățătura sănătoasă le hrănește nu sunt manifestate doar la nivel individual, ci și la nivel de grup. De aceea, învățătura sănătoasă este esențială pentru orice aspect al vieții de grup din bisericile noastre.

Aceasta înseamnă că, pe când studiem individual învățătura sănătoasă, ar trebui să aplicăm constant ceea ce învățăm în bisericile noastre locale. Și mai înseamnă că păstorii ar trebui să își hrănească cu credincioșie turmele cu învățătură sănătoasă, și să modeleze orice aspect al bisericilor lor conform învățăturii sănătoase. Doctrina nu este dată doar ca să stea într-o mărturisire de credință, pe o pagină obscură a website-ului unei biserici. Ea există pentru a fi inclusă în predici, în grupuri mici, în conversații personale, în rugăciuni, în cântări și așa mai departe. Învățătura sănătoasă ar trebui să curgă prin venele bisericilor noastre și să hrănească orice aspect al vieților noastre trăite împreună.

Această carte își are rădăcinile într-un studiu biblic pe care l-am scris cândva, intitulat The Whole Truth about God: Biblical Theology². Conținutul ei a crescut și a evoluat, dar dacă vrei să explorezi unele părți din acest material într-o școală duminicală sau în contextul unui grup mic de studiu biblic, poți să arunci o privire asupra ei.

Vom începe în capitolul 1 prin a sublinia faptul că învățătura sănătoasă este dată spre viață – viața bisericii. Capitolul 2 se concentrează asupra felului în care învățătura sănătoasă conturează felul în care noi citim și predicăm Biblia, atât la nivel individual cât și în biserică. Restul cărții analizează cinci roade din viața bisericii pe care învățătura sănătoasă le hrănește și le alimentează: sfințenia, dragostea, unitatea, închinarea și evanghelizarea.

Ești pregătit? Bine. Și eu.

Capitolul 1

ÎNVĂȚĂTURA SĂNĂTOASĂ VIZEAZĂ VIAȚA – VIAȚA BISERICII

Am avut întotdeauna o pasiune pentru hărți. Când eram copil și mergeam cu familia în excursie, eram pasionat să monitorizez progresul nostru, de pe bancheta din spate a mașinii, uitându-mă cu pasiune la atlasul gigantic Rand McNally, care era deschis pe picioarele mele. Poți să spui că eram un ciudățel, dar gândește-te că eram atât de pasionat, încât întrebam la fiecare cinci minute: „Am ajuns?”

Evident, liniile și graficele de pe hartă nu sunt singurele lucruri utile. Noi toți ne creăm niște hărți mentale, care ne ajută să facem lucrurile pe care le plănuim – precum să mergem la cumpărături sau să înapoiem cărțile de la bibliotecă, și toate acestea plănuite așa încât să putem să ne asigurăm și de odihna copiilor noștri sau să facem lucrurile care ne plac.

Mie îmi place surfingul (deși locuiesc acum la o distanță îngrozitor de mare de coastă – în Kentucky!), iar lucrul esențial în surfing este să prinzi valurile bune. Dar acest lucru poate fi destul de complicat. Ele sunt produsul unei combinații complicate între direcție, mărime, perioadă (adică distanța dintre două valori consecutive), maree, vânt, bancurile de nisip mișcător și multe altele. Așadar, un surfer dedicat își rafinează constant o hartă mentală care să îi indice unde să găsească cele mai bune și mai puțin aglomerate valuri. Pentru regiunea unde am crescut și unde am învățat surfingul, în California de Nord, acea hartă mentală sună cam așa: un val de 3 metri din NV ce spală o zonă de țărm de la N va fi perfect pentru partea inferioară a unui anume loc sigur din dreptul orașului, odată ce mareea este joasă. Iar o maree mică va drena viața din toate locurile de pe plaja estică, dar va trezi la viață acel recif mic de după colț. Evident, rezultatul este o partidă bună de surfing, chiar dacă vânătoarea celui mai bun val este și ea parte din această distracție.

Hărțile servesc unui scop foarte practic: ele te ajută să ajungi la destinație. În fapt, dacă ai o hartă bună în mână și un simț bun al direcției, nu vei ajunge niciodată să te pierzi. Așa cum îi reamintesc soției mele câteodată, când își face apariția un minor semn de întrebare cu privire la direcția în care conduc mașina, eu aș putea să nu știu ce să fac la următoarea intersecție, dar nu sunt pierdut – știu exact unde mă aflu. (Bărbații din familia Jamieson sunt recunoscuți, cel puțin între noi, pentru simțul direcției.)

Acesta este un motiv pentru care eu refuz cu încăpățânare să folosesc un GPS. El este un instrument util la locul lui, dar nu înlocuiește harta și un simț bun al direcției. O hartă îți oferă imaginea de ansamblu. Ea te face capabil să vezi dincolo de următoarea ieșire de pe autostradă. Iar însăși faptul că folosești o hartă te ajută să simți unde te afli. Atunci când te bizui pe un GPS, ești în totalitate dependent de o voce fără trup, numită Stella, care, în accentul ei pseudo-britanic, îți spune că, pentru că ai pierdut ieșirea anterioară, ea va petrece acum următoarele câteva minute pentru a „recalcula” ruta, în timp ce tu rătăcești orbește pe autostradă. Pe de altă parte, o hartă îți spune nu doar unde să mergi, ci și unde te afli.

ÎNVĂȚĂTURA SĂNĂTOASĂ ESTE HARTA LUI DUMNEZEU PENTRU VIAȚA CREȘTINĂ

Ceea ce vreau să spun cu aceasta este următorul lucru: Dumnezeu ne-a dat o hartă cu ajutorul căreia să trăim viața creștină, iar acea hartă este învățătura sănătoasă.

Într-un sens ultim, Biblia însăși este harta noastră – lumina pe calea noastră și candela pașilor noștri (Psalmii 119:105). Dar învățătura sănătoasă, atunci când vorbim despre ea ca despre un concept, pur și simplu ea însumează mesajul Bibliei. Ea sintetizează orice are de spus Scriptura pe o anume temă, indiferent dacă acea temă izvorăște din Scriptură sau din trăirea în această lume. Este ca atunci când profesorii de engleză ne spun despre cuvintele noi din vocabular: nu știți ce sens au până când nu le puteți defini folosind propriile cuvinte. Pur și simplu nu poți defini un cuvânt cu același cuvânt. Doctrina înseamnă să pui învățătura Bibliei pe o anume temă în cuvintele tale. Doctrina este sănătoasă oridecâteori cuvintele noastre sumarizează corect sau credincios conținutul Bibliei, ca atunci când primești nota 10 la un extemporal de vocabular. La o lecție de limba engleză, poți primi nota 10 doar când cuvintele tale reproduc corect sensul termenilor din vocabular.

Așadar, cât de exact ar trebui să definim noi „învățătura sănătoasă”? Iată o definiție de la care să începem: învățătura sănătoasă constă dintr-o sumarizare a învățăturii Bibliei, care este deopotrivă credincioasă acesteia și utilă pentru viață. Doctrina n-ar trebui să fie constituită din impunerea ideilor noastre asupra Bibliei. Dimpotrivă, ar trebui să fie nimic mai mult și nimic mai puțin decât sumarul a ceea ce Biblia spune pe această temă. Ea prezintă învățătura Scripturii ca o unitate coerentă, deși complexă, motiv pentru care am asociat-o unei hărți. Ea conectează întregul la părți și părțile la întreg.

De aceea, asemenea oricărei cărți bune, doctrina sănătoasă slujește unui scop foarte util și practic: doctrina sănătoasă este dată spre viață. Învățătura este dată pentru a ajuta acțiunea. Noi ascultăm de învățătura Cuvântului lui Dumnezeu cu scopul de a o trăi în practică. Învățătura sănătoasă nu este o arhivă de informații care slujește doar la prezentarea unor fapte. Dimpotrivă, ea este o hartă care ne ghidează în pelerinajul nostru din această lume către cea care va să vină.

Doctorii trebuie să ia decizii complicate în perioade scurte de timp, știind că la mijloc sunt lucruri importante. Ceea ce îl face capabil pe un medic bun să ia o decizie înțeleaptă este cunoașterea detaliată a corpului omenesc. Nu poți ști dacă un rinichi este pe punctul de a ceda dacă nu cunoști ce este un rinichi și cum ar trebui să funcționeze. Iată de ce doctorii petrec mulți ani studiind anatomia și fiziologia omului, așa încât să poată pune diagnostice cât mai precise și să prescrie remediile potrivite – deseori cu efecte care duc până la salvarea vieților omenești.

Într-un anume sens, viața creștină nu este deloc diferită de cea a unui medic. Trebuie să luăm decizii complicate în timp real, și lucrurile puse uneori în joc sunt de mare preț. Apoi, asemenea practicării medicinei, nu există nicio formulă rapidă și scurtă pentru unele dintre aceste decizii, așa încât avem nevoie de înțelepciune. Temelia acelei înțelepciuni, asemenea temeliei judecății bune a unui doctor, stă pe fundamentul cunoașterii – cunoașterea lucrurilor pe care Dumnezeu le-a revelat în Cuvântul Său. În Scriptură, Dumnezeu ne învață cine este El, cine suntem noi, de unde venim, ce este greșit în această lume, cum rezolvă Dumnezeu această problemă, și multe altele. Dacă vrem să trăim vieți care să fie plăcute înaintea lui Dumnezeu, acestea sunt lucrurile pe care avem cea mai mare nevoie să le cunoaștem.

Scriptura nu este exhaustivă – există o mulțime de lucruri adevărate despre care Scriptura nu vorbește. Dar ea este suficientă. În Cuvântul Său, Dumnezeu ne spune tot ceea ce avem nevoie să știm pentru a fi mântuiți și pentru a trăi o viață plăcută Lui (2 Petru 1:3). Biblia nu ne spune cum să facem operații pe cord deschis, dar ea descoperă dorințele și amăgirile tuturor inimilor omenești (Evrei 4:12-13). Scriptura nu ne spune cum să ajungem de la Londra la Tokyo, dar ne spune cum să umblăm înțelept pe calea Domnului și cum să evităm capcanele diavolului (Coloseni 4:5; 2 Timotei 2:26). Scriptura însăși ne învață că doctrina sănătoasă este dătătoare de viață. În Tit 2:1, Pavel îl învăța astfel pe colaboratorul lui de lucrare: „Tu însă, vorbește lucruri care se potrivesc cu învățătura sănătoasă” (Tit 2:1). Apoi, în următoarele nouă versete, el descrie felul cum ar trebui să trăiască diferitele grupuri de oameni din biserică și cum să se trateze unii pe alții:

Bărbații mai maturi trebuie să fie serioși, cu stăpânire de sine și sănătoși în credință (v. 2).

Femeile mai mature trebuie să fie pline de reverență, nu bârfitoare și nici bețive, și trebuie să le învețe pe femeile mai tinere să fie soții și mame credincioase (v. 3-5).

Tinerii trebuie să manifeste stăpânire de sine (v. 6).

Robii sau angajații trebuie să se supună stăpânilor lor și să aibă integritate în munca pe care o fac, ca „să facă în totul cinste învățăturii lui Dumnezeu, Mântuitorul nostru” (v. 9-10).

Observați că, în versetul 1, Pavel nu-i poruncește lui Tit să propovăduiască „învățătura sănătoasă”, chiar dacă el insistă asupra acestui lucru în altă parte în aceeași epistolă (Tit 1:11; 2:7-8). Nu, ci Pavel îi poruncește lui Tit să predice tot ce este „potrivit învățăturii sănătoase” – adică ceea ce se potrivește și decurge din aceasta. Tit este chemat să își învețe biserica din Creta să umble pe calea care este marcată de învățătura sănătoasă. Viețile lor trebuie să coloreze spațiul interior al liniei de demarcație creionată de învățătura sănătoasă.

În mod asemănător, în 1 Timotei 1:3-5, Pavel scrie:

„După cum te-am rugat la plecarea mea în Macedonia, să rămâi în Efes, ca să poruncești unora să nu învețe pe alții altă învățătură, și să nu se țină de basme și de înșirări de neamuri fără sfârșit, care dau naștere mai mult la certuri de vorbe, decât fac să înainteze lucrul lui Dumnezeu prin credință, așa fac și acum. Ținta poruncii este dragostea, care vine dintr-o inimă curată, dintr-un cuget bun, și dintr-o credință neprefăcută” (1 Timotei 1:3-5).

Pavel l-a lăsat pe Timotei în Efes pentru ca acesta să îi confrunte pe cei ce predicau învățături false (v. 3). Acele învățături false promovau speculațiile, nu viața responsabilă – o viață bine rânduită – adică viața care vine de la Dumnezeu prin credință (v. 4). Cu ce scop i-a dat Pavel această însărcinare lui Timotei? Obiectivul era ca cei credincioși din Efes să întruchipeze dragostea care decurge dintr-o inimă curată, dintr-o conștiință bună și dintr-o credință sinceră (v. 5). Învățătura sănătoasă conduce la credință sănătoasă, la inimi sănătoase și la conștiințe sănătoase. Iar acestea devin izvorul din care curge întreaga viață care Îi este plăcută lui Dumnezeu. Ținta învățăturii sănătoase este trăirea unei vieți sănătoase, așa cum spunea un creștin în urmă cu mai bine de 400 de ani: „Teologia este știința de a trăi binecuvântat pe veci”³.

Învățătura sănătoasă este harta lui Dumnezeu care ne ajută să trăim credincios în lume. Învățătura sănătoasă îți spune nu doar unde te afli, ci și cine ești, cine este Dumnezeu, și cum ne-a salvat El din păcate și ne-a făcut capabili să trăim niște vieți plăcute înaintea Lui. Învățătura sănătoasă este echipamentul esențial pentru navigarea pe străzile întortocheate ale vieții. Așadar, nu pleca de acasă fără acest ghid.

ÎNVĂȚĂTURA SĂNĂTOASĂ VIZEAZĂ VIAȚA – VIAȚA ÎN BISERICĂ

Când am fost copil, am jucat baschet, baseball și fotbal american timp de mai mulți ani. Chiar dacă am fost cel mult mediocru la fiecare dintre aceste sporturi, m-am bucurat de ele suficient de mult. Sportul meu favorit, dacă ai putea să-l denumești așa, ar trebui să nu surprindă pe nimeni: surfingul. Surfingul este foarte amuzant atunci când îl practici alături de ceilalți, mai ales alături de prieteni și de rude dar, în esența lui, este un sport individual. O singură persoană stă pe o placă, își face avânt pe un val, se ridică, navighează până către țărm, și-apoi repetă acea secvență cât îl țin puterile. Atunci când îi vezi pe alții cum prind niște valuri bune sau, lucru care este ascuns în inima majorității surferilor, când alții te văd făcând asta, cu siguranță că se adaugă ceva la acea experiență. Totuși, cu greu ai putea spune că surfingul ar avea vreo șansă să devină un sport de echipă.

Pe de altă parte, sporturi precum baschetul sau fotbalul sunt, în esența lor, sporturi de echipă. Chiar dacă unii ar putea să alerge după bani sau după aplauzele altora în cadrul acestora, aceste sporturi trebuie practicate împreună. Meciurile sunt câștigate sau pierdute în echipă. Nu există ideea de echipă formată dintr-un singur jucător.

Am adus acest lucru în discuție pentru că eu cred că majoritatea creștinilor tratează creștinismul lor mai degrabă asemenea surfingului decât fotbalului. Cred că am ajuns să vedem umblarea noastră cu Domnul ca fiind fundamental individuală: eu mă rog; eu citesc Biblia; eu particip la un serviciu de închinare pentru a avea părtășie cu Dumnezeu și pentru a crește în cunoașterea Scripturii. Eu îl iubesc pe vecinul meu. Eu le mărturisesc Evanghelia altora. Cu siguranță, este un lucru util să mergi la biserică și să ai prieteni creștini. Ceea ce structurează prioritățile noastre, ceea ce definește și creionează ucenicia noastră, ceea ce slujește drept grilă de criterii după care luăm deciziile, este cel mai adesea format doar din persoana mea și Isus.

Cu toate acestea, Scriptura ne învață că religia creștină se aseamănă mai degrabă unui sport de echipă. Este adevărat că fiecare dintre noi trebuie să ne întoarcem de la păcat și să ne punem credința în Hristos pentru a fi mântuiți (Romani 10:9-10). Fiecare dintre noi va da socoteală pentru propria persoană înaintea lui Dumnezeu (Romani 14:10). Fiecare este responsabil pentru ceea ce face (Galateni 6:5). Totuși, spre deosebire de surfing, însăși natura vieții creștine este una comună.

A deveni creștin înseamnă să te adaugi bisericii (Faptele Apostolilor 2:41).

A fi botezat înseamnă să fii botezat în trupul lui Hristos (1 Corinteni 12:13).

A veni la credința în Hristos înseamnă să fii apropiat - nu doar de Dumnezeu, ci și de poporul lui Dumnezeu (Efeseni 2:17-22).

A-L chema pe Dumnezeu și a asculta de Dumnezeu ca Tată al tău înseamnă să îi ai pe creștini drept frații și surorile tale.

Apoi, creșterea în credința creștină este definită consecvent în termeni de grup. Cât de multe dintre roadele Duhului (Galateni 5:22-23) ai putea să le practici singur, pe o insulă pustie?

Gândește-te la felul în care Pavel descrie creșterea în credință în Efeseni 4:11-16. Hristos le dă daruri liderilor Bisericii Sale pentru ca aceștia să îi echipeze pe sfinți pentru lucrarea de slujire (v. 11-12), „până vom ajunge toți la unirea credinței și a cunoștinței Fiului lui Dumnezeu, la starea de om mare, la înălțimea staturii plinătății lui Hristos” (Efeseni 4:13). Noi ne spunem reciproc adevărul în dragoste, așa încât să creștem în Hristos, din care „tot trupul, bine închegat și strâns legat, prin ceea ce dă fiecare încheietură, își primește creșterea, potrivit cu lucrarea fiecărei părți în măsura ei, și se zidește în dragoste” (Efeseni 4:16). Vezi cât de strâns întrețese Pavel creșterea individuală în credință și creșterea bisericii? Modalitatea primordială prin care noi ne maturizăm în credință este prin viața bisericii. Membrii ajută trupul să crească, ceea ce înseamnă că ei se ajută reciproc la aceasta. Atunci când îi zidim pe alții, ne zidim și pe noi. Creșterea în credința creștină este un efort de echipă. Dar creștinii sunt cu mult mai mult decât o echipă – ei sunt membre ale aceluiași trup.

Un alt pasaj care vorbește despre viața bisericii ca un trup este 1 Corinteni 12:

Ca membri ai aceluiași trup, noi nu ne putem separa de trup, ca și cum trupul n-ar avea nevoie de noi: „Dacă piciorul ar zice: ‚Fiindcă nu sunt mână, nu sunt din trup’, nu este pentru aceasta din trup?” (1 Corinteni 12:15).

Ca membre ale aceluiași trup, noi nu putem trăi autonom, independent de celelalte membre: „Ochiul nu poate zice mâinii: ‚N-am trebuință de tine’” (1 Corinteni 12:21)

Ca membre ale aceluiași trup, trebuie să ne îngrijim de toate celelalte membre: „Dumnezeu a întocmit trupul în așa fel ca să dea mai multă cinste mădularelor lipsite de cinste: pentru ca să nu fie nici o dezbinare în trup: ci mădularele să îngrijească deopotrivă unele de altele” (1 Corinteni 12:24-25).

Ca membre ale aceluiași trup, viețile noastre sunt întrețesute strâns. Noi ne bucurăm cu cei ce se bucură și plângem cu cei ce plâng: „Și dacă suferă un mădular, toate mădularele suferă împreună cu el; dacă este prețuit un mădular, toate mădularele se bucură împreună cu el” (1 Corinteni 12:26).

Chiar dacă metafora „trupului” se aplică în egală măsură bisericii universale, ceea ce Pavel are în minte aici este participarea creștinilor într-o adunare locală specifică.

Acesta este locul unde noi suferim sau ne bucurăm împreună, unde ne dăm cinste unul altuia și unde interacționăm cu membrii care sunt radical diferiți de noi.

Acesta este locul unde noi manifestăm înțelepciunea lui Dumnezeu prin care El compune trupul nu dintr-un singur membru, ci din mai multe membre (1 Corinteni 12:14).

În calitate de membru al trupului lui Hristos, viața ta într-o biserică locală ar trebui să stabilească prioritățile tale și să definească forma uceniciei tale și grila de criterii pe baza căreia îți iei deciziile. Ceea ce ar trebui să însemne pentru tine să trăiești ca un creștin zi după zi ar trebui să fie definit în mare parte de viața bisericii tale locale.⁴

Acest lucru arată că viața evlavioasă care decurge din învățătura sănătoasă nu este o simplă chestiune individuală. Dimpotrivă, învățătura sănătoasă vizează viața bisericii.

Vedem acest lucru statuat clar în Romani 12, unde Pavel apelează la noi ca, prin îndurarea lui Dumnezeu, să trăim viețile noi în lumina Evangheliei. După ce a insistat de-a lungul a 11 capitole în explicarea Evangheliei și a doctrinelor care o însoțesc – „îndurările lui Dumnezeu” – Pavel ne arată că Evanghelia pe care el o predică are implicații infinite în viața zilnică.

Care sunt câteva dintre acesta? În primul rând, Evanghelia și doctrinele care sunt conectate la ea ne conduc să ne dedicăm total viețile lui Dumnezeu și să fim transformați prin înnoirea continuă a minților noastre (Romani 12:1-2). Evanghelia ne cheamă să ne conformăm gândirii, voii și căilor lui Dumnezeu, nu celor ale lumii. Dar, imediat după aceasta, Pavel spune să nu avem despre noi înșine o părere prea înaltă (v. 3) ci, dimpotrivă, să ne folosim darurile pentru a zidi trupul, biserica (v. 4-8). Evanghelia ne învață să-i punem pe alții înaintea noastră și să folosim lucrurile deosebite pe care Dumnezeu ni le-a dat pentru a-i edifica pe ceilalți membri din biserică, iar ambele lucruri sunt imposibil de împlinit în izolare de aceștia. Apoi, în versetele de la 9 la 13, Pavel tratează și mai specific felul în care trebuie să ne iubim unii pe alții, să ne cinstim reciproc și să ne îngrijim reciproc de nevoile noastre. Atunci când Pavel specifică ce înseamnă să trăiești în îndurarea lui Dumnezeu, el se îndreaptă imediat către viața trăită în trupul lui Hristos.

Cum poți trăi în îndurările lui Dumnezeu? Prin a iubi și a zidi trupul lui Hristos. Viața pe care învățătura sănătoasă te cheamă să o trăiești este modelată în forma bisericii tale locale. Învățătura sănătoasă este dată pentru viață – viața în biserică.

ÎNVĂȚĂTURA SĂNĂTOASĂ VIZEAZĂ VIAȚA – VIAȚA BISERICII

Dacă învățătura sănătoasă are ca scop viața în biserică, ea are de asemenea ca țintă și viața bisericii.

Gândește-te la viața unei familii. Care sunt lucrurile la care te-ai uita pentru a o descrie? Iată ceea ce n-ai face: n-ai înregistra pur și simplu ceea ce fiecare membru individual al familiei face de-a lungul unei zile, ca apoi să decupezi observațiile tale, încercând să le asamblezi într-un produs compus și unitar. Dimpotrivă, te-ai uita la ceea ce familia aceea face împreună. Mănâncă ei împreună? Despre ce vorbesc ei când sunt împreună? Cine vorbește? Când petrec ei timp împreună? Ce fac atunci? Care sunt regulile, tradițiile, obiceiurile și alte lucruri care definesc felul în care ei trăiesc împreună? Viața unei biserici este asemănătoare: ceea ce face o biserică definește viața unei biserici. Iar modalitatea unei biserici de a predica, de a se închina, de a se ruga și așa mai departe, îl afectează profund pe fiecare membru al bisericii – întocmai cum cultura unei familii își pune în mod inevitabil amprenta asupra fiecărui membru al acelei familii. Viața bisericii este manifestată cel mai pe deplin în adunările ei de închinare. Dar este în același timp util să ne gândim și la alte momente când membrii bisericii se adună împreună. Membrii bisericii se pot aduna alături, dincolo de principala întâlnire săptămânală, pentru lucruri precum învățătură suplimentară, lucrarea de evanghelizare și misiune, darea de socoteală și chiar pentru a lua masa împreună.

Unul dintre principalele argumente pe care îl voi susține de-a lungul acestei cărți este următorul: întocmai cum învățătura sănătoasă este crucială pentru viață și, în mod specific, pentru viața în biserică, tot așa ea este esențială pentru viața bisericii. Asemenea unei hărți bune, învățătura sănătoasă este de o utilitate deosebită, așa că bisericile trebuie să se folosească de ea.

În capitolele 3 până la 6, vom vedea felul în care învățătura sănătoasă ar trebui să curgă prin întreaga viață a unei biserici și să hrănească sfințenia, dragostea, unitatea, închinarea și mărturia. Totuși, ne vom uita în primul rând la însăși izvorul acestora: Cum afectează învățătura sănătoasă citirea și predicarea Bibliei?

Capitolul 2

ÎNVĂȚĂTURA SĂNĂTOASĂ VIZEAZĂ CITIREA ȘI PREDICAREA BIBLIEI

„Trebuie să mergi la concert deseară. Va cânta cel mai mare saxofonist din lume!” Așa spunea profesorul meu de saxofon despre concertul lui Michael Becker, care avea să aibă loc la Cal State Hayward.

Eram în clasa a VI-a pe atunci și începusem să cânt la saxofon de aproape un an. Pe atunci nutream și dezvoltam rapid o dragoste după muzica jazz, ascultând unele dintre casetele vechi ale tatălui meu, care conțineau melodii de John Coltrane, Thelonious Monk și Dexter Gordon, dar nu fusesem niciodată la un concert de jazz.

Deși „cel mai mare” este adesea un titlu disputat, în generația lui, Brecker a fost cu siguranță un cântăreț virtuos al jazz-ului la saxofon. Brecker a murit de leucemie în anul 2007, la vârsta de doar 75 de ani. În acea seară, învârtindu-se înaintea unei orchestre imense, conducând un grup mai mic și cântând solo, Michael Brecker m-a transportat într-o altă lume.

În timp ce Brecker cânta, vechiul lui saxofon Selmer Mark IV părea nimic mai puțin decât o bucată de metal fără suflet, dar pus în mâna unui magician capabil să scoată din el orice sunet dorea. Ar fi putut să scoată din el un fluviu de note și să le arunce pe fiecare la locul ei mai repede decât ar fi putut să-l urmărească orice ascultător. Atunci când îl auzeai cum improviza, simțeai de parcă vedeai o pictură de Rembrandt materializându-se din nimic: toate lucrurile așezate la locul lor, cu lumini, umbre și toate acele nuanțe delicate, așa încât niciun colțișor al ei să nu pară nepotrivit în peisaj. Dar concertul lui Brecker nu era un simplu spectacol de artificii, ci el pulsa de emoție fluidă și concentrată, pe când te transporta între zâmbete și lacrimi, între agonie și exaltare.

Mie mi se părea imposibil să fac cu un saxofon ceea ce acest artist făcea, și asta cu atât mai mult cu cât îl vedeam cântând cu o naturalețe deosebită. Singurul cuvânt pe care mi-l puteam imagina văzând această măiestrie era „magic”. Desigur, orice improvizație bună are ceva magic în ea. În aparență ea vine fără efort, și totuși dă o notă deosebită de complexitate. Este spontană în esența ei, și totuși fiecare notă sună ca și cum ar fi fost așezată la locul ei cu atenție și în mod inevitabil.

Nicio simplă descriere tehnică nu poate surprinde aspectele deosebite ale unui concert live al lui Michael Brecker sau al vreunui alt maestru al muzicii jazz, dar asta nu înseamnă că în spatele curții cortinei nu ar exista niciun fel de străduință în aspecte tehnice. Dimpotrivă, Michael Brecker, asemenea oricărui alt maestru al jazz-ului, era un practicant neobosit. El se folosea de pauzele sale dintre concerte, economisind timpul la maximum pentru a petrece până la opt ore pe zi în lucrul său și exercițiile sale de tehnică și vocabular. Pentru a ajunge un mare maestru al jazz-ului, care poate improviza în mod natural, trebuie să atingi un fel de nivel al măiestriei care vine fără efort, și asta într-o sumedenie de aspecte: sunetul instrumentului tău, cerințele tehnice, logica armoniei jazz-ului, sutele de tonalități și progresii, o mulțime de stiluri și hibridizări, clișeele, inflexiunile, intonațiile și așa mai departe, care constituie toate vocabularul muzicii jazz – și lista poate merge mai departe.

Desigur, realitatea din spatele cortinei este că, în această muzică, lucrurile țin mai mult de artă decât de mașinăria din spatele cortinei, dar, fără aceasta din urmă, n-ar exista nimic artistic.

„MAGIA” UNUI CREȘTIN MATUR ȘI MAȘINĂRIA DIN SPATELE CORTINEI

În mod asemănător, există ceva aparent magic în legătură cu viața unui creștin matur. Chiar dacă este departe de a fi perfectă, viața unui credincios matur impune respect și atenție, chiar și atunci când, în mod asemănător, lăsăm deoparte explicația tehnică. Un creștin matur poate să suporte suferințele cu bucurie, poate întoarce o persoană de la păcat folosindu-se de câteva cuvinte bine gândite, poate crea armonie acolo unde conflictul abundă.

Desigur, asemenea unui mare cântăreț de jazz, există o mulțime de lucruri ce se petrec în spatele cortinei. Printre acestea, un creștin matur se străduiește să înțeleagă și să stăpânească Biblia – sau, mai bine spus, să fie stăpânit de Biblie. El știe cum să asambleze toate lucrurile împreună. El știe cum să sumarizeze Biblia și cum să o exprime în cuvintele sale. Cu alte cuvinte, el cunoaște învățătura sănătoasă.

Îți amintești cum am definit învățătura sănătoasă în capitolul anterior? Este un sumar al învățăturii Bibliei, deopotrivă credincios Bibliei și folositor pentru trăirea creștină. O persoană evlavioasă va ști cum să facă aceasta. Chiar dacă nici măcar n-ar visa să predea o lecție de teologie sistematică unor elevi, o persoană evlavioasă știe ce spune Dumnezeu în Biblie despre Sine și despre noi.

Acest lucru nu ar trebui să ni se pară surprinzător, pentru că Scriptura însăși ne învață că ea este capabilă să ne echipeze pentru orice lucrare bună (2 Timotei 3:16-17), și ne învață că transformarea spirituală vine prin înnoirea minților noastre (Romani 12:1-2), lucru care se petrece atunci când noi ne îmbibăm ființele în Scriptură.

Astfel, fiecare creștin are un interes deosebit în a învăța cum să citească și să propovăduiască Biblia cu înțelepciune. Iar noi facem acest lucru prin studiu personal dar și, poate într-un sens mai elementar, prin propovăduirea adevărului biblic în biserică. Acest capitol vorbește despre felul în care învățătura sănătoasă ne ajută să citim și să predicăm Biblia cu înțelepciune, atât la nivel personal cât și în viața comună a bisericii.

ÎNVĂȚĂTURA SĂNĂTOASĂ: ESENȚA CITIRII BIBLIEI

În ultimă instanță, obiectivul citirii și al predicării Bibliei este acela de a ajunge să îi iubim mai bine pe Dumnezeu și pe aproapele nostru. Iar calea prin care ajungem să Îl iubim mai mult pe Dumnezeu constă din a-L cunoaște mai mult. Este adevărat că un om poate ajunge să învețe lucruri teologice despre Dumnezeu fără a-L iubi, însă nu poți să-L iubești pe Dumnezeu fără a-L cunoaște. Iar pentru a-L cunoaște, trebuie să știi lucruri despre El. Dacă îți iubești soția, vei dori să știi cum este ea, ce îi place și ce nu, vei dori să îi cunoști trecutul și să cunoști planurile ei de viitor, și chiar mai mult decât atât⁵. În același fel, noi, cei care pretindem că Îl iubim pe Dumnezeu, ar trebui să învățăm despre El tot ceea ce putem.

Iată de ce învățătura sănătoasă este un obiectiv important al citirii Bibliei. Doctrina sănătoasă sumarizează și sintetizează învățătura Bibliei într-un întreg coerent. Ea ne spune cum este Dumnezeu, ce iubește și ce urăște El, ce a făcut El în trecut, și ce plănuiește să facă în viitor. Atunci când lași ca ceea ce cunoști despre Dumnezeu să fie determinat de unul sau două pasaje izolate, te comporți ca atunci când lași ca una sau două conversații izolate să determine cunoașterea de către tine a soției tale.

Învățătura sănătoasă este, de asemenea, un important gardian al citirii Bibliei. Ea ne păzește de la a înțelege greșit lucruri legate de Dumnezeu din Scriptură, lucruri care nu sunt adevărate. Pentru a interpreta Scriptura corect, avem nevoie să așezăm pe masă ceea ce știm deja despre Dumnezeu din Scriptură – adică învățătura sănătoasă.

Dacă ar fi să folosesc o imagine din jocul de bowling, învățătura sănătoasă formează deopotrivă ținta către care se îndreaptă citirea Bibliei de către noi, și nișa care ne păzește ca nu cumva să cădem în gropile erorii. Învățătura sănătoasă ajută la ghidarea citirii Scripturii pe direcția corectă, și ne ajută să rămânem pe acea cale. Învățătura sănătoasă este vitală pentru citirea și predicarea Bibliei.

CE ESTE BIBLIA? O NARAȚIUNE CARE PREDICĂ UN MESAJ

Haideți mai întâi să ne îndreptăm atenția către ce anume este Biblia, pentru ca astfel să analizăm mai în detaliu felul în care învățătura sănătoasă afectează citirea și predicarea ei.

Este Biblia o carte magică, pe care o deschizi la întâmplare pentru a primi călăuzirea spirituală de moment? Ar vrea cineva să se folosească de Biblie ca de un joc de ruletă? Este ea o arhivă de felicitări Hallmark, oferindu-ți câte un gând inspirat pentru fiecare perioadă a vieții? Un set de prescripții pentru reformarea morală de sine? O antologie de mituri care să-ți dea inspirație?

(1) Biblia este revelație. Dumnezeu ni Se descoperă în Cuvântul Său. Fiecare cuvânt al Scripturii este inspirat și transmis de către El (2 Timotei 3:16). Autorii Scripturii au provenit din culturi diferite și au avut personalități diferite, scriind în genuri literare diferite și în momente diferite ale istoriei, dar ei toți au fost ghidați de Duhul Sfânt, așa încât „au vorbit de la Dumnezeu” (2 Petru 1:21). Toți au scris înseși cuvintele lui Dumnezeu.

(2) Biblia este o narațiune care predică un mesaj. De la început și până la sfârșit, Biblia ne prezintă o singură istorie a mântuirii. De la creație, la căderea noastră în păcat, la lucrarea mântuitoare a lui Isus pe cruce și la restaurarea finală a domniei lui Dumnezeu peste întreaga creație, Biblia ne prezintă o singură narațiune epică, întinzându-se de la Geneza până la Apocalipsa. Ea ne prezintă relatarea felului cum Dumnezeu lucrează mântuirea poporului Său prin Fiul Lui, Isus Hristos.

Totuși, aceasta nu este o poveste – ci este ceva ce s-a petrecut cu adevărat. Este povestea în care noi toți trăim. Noi, creștinii, putem și trebuie să ne introducem viețile în relatarea Bibliei: noi trăim după moartea lui Isus, după învierea și înălțarea Lui la cer, și după revărsarea Duhului Sfânt, dar înainte de întoarcerea finală a lui Isus. Narațiunea Bibliei explică de unde venim noi, unde ne găsim, cine suntem și încotro mergem.

Observați felul în care învățătura sănătoasă izvorăște din această relatare biblică și face parte integrantă din ea:

Din creație, noi învățăm că Dumnezeu este puternic, sfânt, înțelept și bun (Psalmii 104).

Din cădere, învățăm că Dumnezeu este perfect drept și că mânia Lui este pornită împotriva păcatului, și totuși El este în același timp îndurător și răbdător cu păcătoșii, adică cu noi toți (Geneza 3).

Vedem apoi în viața lui Isus caracterul sfânt și îndurător al lui Dumnezeu manifestat într-un mod perfect (Ioan 1:18; 14:9).

În moartea lui Isus vedem dreptatea și dragostea lui Dumnezeu lucrând împreună pentru a împlini mântuirea (Romani 3:21-26; 5:6-11).

În învierea lui Isus vedem victoria asupra morții pe care Dumnezeu o promite tuturor celor ce fac parte din poporul Său (2 Corinteni 4:14)

În promisiunea lui Isus de a se întoarce și a restaura domnia lui Dumnezeu peste întreaga creație, noi vedem credincioșia lui Dumnezeu, generozitatea Lui nemărginită față de poporul Său și multe altele (Apocalipsa 22:12).

Cu alte cuvinte, Biblia este o narațiune care predică un mesaj. Dacă ar fi să împrumut expresia lui Michael Horton, ea este o dramă care dă naștere dogmei. Este o narațiune plină de învățătură. Doctrina sănătoasă izvorăște din narațiunea grandioasă a mântuirii, care este prezentată în Biblie.⁶

(3) Biblia este un instrument în mâna lui Dumnezeu, care să ducă înainte descoperirea lucrării Lui răscumpărătoare. Atunci când citim Scriptura, noi suntem confruntați prin vocea Dumnezeului celui viu (Evrei 4:12-13), iar Cuvântul lui Dumnezeu este de o putere invincibilă – el nu eșuează niciodată să împlinească scopurile Lui (Isaia 55:10-11). Aceste scopuri includ mântuirea păcătoșilor și sfințirea celor care sunt în Hristos (1 Petru 1:23-25; Ioan 17:17; 1 Tesaloniceni 2:13). Așadar, când ne apropiem de Scriptură, ar trebui să ne așteptăm să fim schimbați de ea. Ar trebui să ne așteptăm să ne împingă tot mai înainte, pe calea pelerinajului nostru pământesc. Ar trebui să ne așteptăm să ne modeleze tot mai mult în asemănare cu Hristos.

Întrucât Biblia este o narațiune care predică un mesaj, ar trebui să acordăm atenție deopotrivă narațiunii și mesajului, chiar dacă n-ar trebui niciodată să trasăm o linie de demarcație prea fermă între cele două lucruri. Haideți să ne uităm la fiecare dintre acestea.

CUM SĂ CITIM BIBLIA CA PE O SINGURĂ NARAȚIUNE

Scriptura ne prezintă o narațiune unică de la început până la sfârșit, dar a vedea această narațiune în felul acesta nu este un lucru atât de simplu pe cât ar fi să citești Biblia liniar, de la Geneza la Apocalipsa. (Întreabă pe cineva care a încercat acest lucru și care a renunțat de îndată ce a dat peste cartea Levitic.) De aceea, este important să ne dezvoltăm abilitatea de a discerne felul în care oricare pasaj al Scripturii se potrivește în narațiunea de ansamblu.

Iată câteva sfaturi care ar trebui să te ajute în atingerea acestui obiectiv:

(1) Citește întreg Vechiul Testament. Dacă poți, citește toate cărțile acestuia într-o perioadă scurtă de timp, chiar într-o singură lectură. Acest lucru te ajută să păstrezi imaginea de ansamblu înaintea ta. Învață istoria generală a poporului Israel, de la patriarhi până la întoarcerea din exil. Pe măsură ce vei citi, acordă atenție specială legămintelor pe care Dumnezeu le face cu Noe (Geneza 8:20-9:17), cu Avraam (Geneza 12:1-3; 15:1-21), cu poporul Israel (Exod 19-24) și cu David (2 Samuel 7:1-17), și în mod special noului legământ pe care Dumnezeu îl promite prin Ieremia (Ieremia 31:31-34). Fiecare legământ adaugă ceva la desfășurarea scopurilor lui Dumnezeu din creație și răscumpărare.

(2) Citește și recitește toate cele patru Evanghelii. Fiecare dintre Evanghelii prezintă un bogat portret teologic al lui Isus, pe care Îl ilustrează ca împlinirea tuturor promisiunilor lui Dumnezeu din Vechiul Testament. Așadar, acordă atenție legăturilor pe care autorii Evangheliilor le fac între Isus și Vechiul Testament. Mai apoi, observă cum Evangheliile continuă relatarea din Vechiul Testament a acțiunilor mântuitoare săvârșite de Dumnezeu prin revelarea progresivă a întregii narațiuni: viața, moartea și învierea lui Isus.

(3) Acordă atenție specială oricărei circumstanțe în care un autor al Noului Testament citează sau face aluzie la un pasaj al Vechiului Testament. Isus însuși i-a învățat pe apostoli cum să interpreteze corect Vechiul Testament – adică în lumina vieții, morții și învierii Sale (Luca 24:27, 44-47). Așadar, lasă-i pe apostoli să fie călăuza ta în identificarea legăturilor dintre cele două testamente.

(4) Studiază cu atenție locurile unde autorii biblici asamblează ei înșiși diferitele piese ale întregii narațiuni a Scripturii. Cuvântarea lui Ștefan din Faptele Apostolilor 7 este un astfel de pasaj. Un altul constă din predica lui Pavel din Faptele Apostolilor 13:16-41: aici, Pavel arată cum viața, moartea și învierea lui Isus împlinesc „făgăduința făcută părinților noștri” (Faptele Apostolilor 13:32).

În Galateni 3-4, Pavel explică modul în care Evanghelia împlinește promisiunea făcută de Dumnezeu lui Avraam și pune punct perioadei Legii lui Moise. În Evrei, în special în capitolele 8-10, autorul arată cum moartea lui Isus constituie împlinirea perfectă, odată pentru totdeauna, a sistemului jertfelor din Vechiul Testament. Rezultatul este că, acum, prin moartea lui Hristos, credincioșii primesc iertarea păcatelor, inimi noi și acces neîngrădit la Dumnezeu — iar dispensația cea veche este încheiată pentru totdeauna. Pasaje ca acestea ne ajută să înțelegem Vechiul Testament. De asemenea, ele ne arată cum lucrarea lui Hristos împlinește, completează și, uneori, pune capăt unor lucruri care s-au petrecut anterior în narațiunea Bibliei.

În toate acestea, scopul este să înțelegem narațiunea unică a Bibliei. Uneori, teologii denumesc acest fel de a citi Scriptura „teologie biblică” – teologia care urmărește dezvoltarea progresivă a revelației lui Dumnezeu în Scriptură.⁷

Este important să învățăm să citim Scriptura în felul acesta pentru a o putea interpreta corect și pentru a o aplica în consecință în viețile noastre. Dacă înțelegem unde se situează un pasaj în narațiunea generală, putem vedea cum se relaționează acesta față de locul pe care noi îl ocupăm în aceeași narațiune. Iată doar câteva exemple:

Întrucât suntem creștini, rânduielile din Levitic privitoare la curățire nu ne sunt aplicabile, căci Hristos le-a împlinit și le-a abolit. Totuși, ele ne descoperă sfințenia lui Dumnezeu și porunca Lui ca noi să fim sfinți (Levitic 19:2).

Cucerirea țării Canaanului de către Iosua nu este un model pentru politica externă a noastră și nici un exemplu de barbarie antică. Dimpotrivă, ea a constituit un mandat divin al judecății Lui asupra păcatului omului. Totuși, această situație particulară ne revelează judecata păcatului pe care Dumnezeu o va face la vremea sfârșitului, așa încât acest lucru este relevant pentru noi (Geneza 15:16).

Înțelegerea Scripturii ca pe o singură narațiune constituie una dintre cele mai importante lentile prin care să o citim corect, și aduce cu ea unele dintre cele mai minunate răsplăți.

Ea ne face capabili să ne urcăm pe vârfurile revelației acțiunilor mântuitoare ale lui Dumnezeu, de unde putem avea o perspectivă minunată asupra planului care se întinde înaintea noastră, din veșnicia trecută până în veșnicia viitoare.

CUM SĂ CITEȘTI BIBLIA PENTRU A-I ÎNȚELEGE MESAJUL

Scriptura nu este doar o narațiune, ci o narațiune care ne propovăduiește un mesaj. Acel mesaj este Vestea Bună că Isus a murit pe cruce și a înviat din morți pentru a potoli mânia lui Dumnezeu și pentru a aduce mântuire tuturor celor care se întorc de la păcatele lor și își pun încrederea în El. Dar, asemenea unui copac bătrân, care își trimite rădăcinile la distanță mare în sol, și mesajul elementar al Evangheliei are legături cu aproape oricare altă temă ce este tratată în Biblie.

De exemplu, caracterul lui Dumnezeu contează atunci când vrem să știm cum să trăim. Când viața noastră pare scăpată de sub control, pentru noi contează că Dumnezeu este complet suveran (Efeseni 1:11; Romani 8:28; Amos 3:6). Când treci printr-o încercare dureroasă, contează să știi că Dumnezeu este bun (Psalmii 106:1). Când ești împovărat de păcat, contează că Dumnezeu este îndurător și plin de har, încet la mânie și bogat în dragoste, și că El promite iertarea păcatelor noastre dacă ne pocăim (Exod 34:6; 1 Ioan 1:9). Orice fațetă a învățăturii biblice este relevantă pentru viața pe care vrem să o trăim, fie că acea învățătură vorbește despre caracterul lui Dumnezeu, despre acțiunile lui Dumnezeu, despre natura omului, despre lumea în care trăim, despre planul lui Dumnezeu pentru viitor sau despre orice altceva.

Așadar, cum citești Biblia pentru a-i înțelege mesajul?

(1) Pleacă de la convingerea că Scriptura este Cuvântul lui Dumnezeu. Ea este descoperirea lui Dumnezeu Însuși. De aceea, Scriptura este singura autoritate supremă pe care o avem cu privire la orice lucru despre care ea vorbește. Întrucât Dumnezeu este totalmente de încredere (Tit 1:2), orice lucru pe care El îl spune este vrednic de crezare și adevărat (Psalmii 12:6). Întrucât Scriptura este revelarea gândului lui Dumnezeu, învățătura Scripturii este coerentă – ea este armonios prezentată într-un tot unitar. Acest lucru ne duce la concluzia că, dacă este corect interpretată, Scriptura nu se contrazice niciodată și nu ne va conduce vreodată pe căi greșite. Întrucât Scriptura este Cuvântul lui Dumnezeu, ea are un mesaj coerent, iar acel mesaj are autoritate pentru noi.

(2) Citește și recitește întreaga narațiune biblică, deosebind cu atenție înțelesul care izvorăște din însăși relatarea biblică. Așa cum ar trebui să citești o carte în întregime înainte de a-ți face o opinie finală în legătură cu ea, tot așa ar trebui să mânuiești întreaga Scriptură pentru a învăța mai multe despre ceea ce Dumnezeu a revelat despre Sine. Și cu cât vei înțelege mai bine Scripturile, cu atât mai bine vei putea înțelege mesajul pe care ele îl propovăduiesc.

(3) Permite-i Scripturii să interpreteze Scriptura. Biblia nu se contrazice pe sine, așa că permite porțiunilor mai clare ale acesteia să te ajute în interpretarea celor care sunt mai puțin clare. Atunci când un lucru confuz îți apare în cale, cercetează alte pasaje ale Scripturii care tratează aceeași problemă și vezi dacă poți începe să înțelegi întregul.

(4) Pe măsură ce crești în cunoașterea adevărată a lui Dumnezeu, prin Scriptură, acea cunoaștere devine parte din lentilele prin care vei continua să citești Scriptura. Aceasta este parte din felul în care vei progresa, ca într-o spirală, pătrunzând mai adânc și ajungând la o citire mai profundă, mai bogată și mai precisă a Bibliei. De exemplu, Scriptura afirmă cu claritate faptul că Isus Hristos este pe deplin Dumnezeu și pe deplin om (Ioan 1:1, 14). Așadar, dacă ajungi la un pasaj care pare să pună sub semnul întrebării vreuna dintre aceste doctrine, vei interpreta acel pasaj în lumina a ceea ce a devenit deja parte din convingerile tale în înțelegerea Scripturii.

(5) Trasează în mod continuu linii de conexiune între părți și întreg. Scriptura nu ne revelează învățături izolate, ci însăși caracterul lui Dumnezeu. De aceea, ia în considerare felul în care atributele lui Dumnezeu lucrează împreună. Dragostea și dreptatea Lui, îndurarea și sfințenia Lui – aceste trăsături nu se contrazic, ci lucrează împreună în armonie. Întrucât Scriptura ne prezintă cu credincioșie gândul lui Dumnezeu, învățătura ei poate fi asimilată într-o manieră coerentă. Putem însuma ceea ce Scriptura spune ca întreg cu privire la esența mesajului ei, cum ar fi caracterul lui Dumnezeu, starea creației, natura și căderea omului, lucrarea mântuitoare a lui Hristos, viața bisericii și promisiunea lumii viitoare. Atunci când lucrăm de-a lungul acestor subiecte într-o progresie ordonată, o astfel de lucrare este denumită adesea „teologie sistematică”.

Chiar dacă nu există o corespondență unu-la-unu, ceea ce noi vrem să spunem de lungul acestei cărți prin „învățătura sănătoasă” are mult de-a face cu teologia sistematică și cu teologia biblică. Ea se referă la ambele metode de studiu biblic, cu un accent pe prima, întrucât teologia sistematică este o modalitate de a citi Scriptura care sumarizează și sintetizează învățăturile Bibliei și le face relevante pentru viețile noastre.⁸

(6) Ia aminte la felul în care Scriptura vorbește despre orice aspecte cu care te confrunți în viață, precum căsnicia, banii, munca sau prietenia. Dacă citim cu atenție Scriptura și păstrăm în minte narațiunea de ansamblu, putem sintetiza învățăturile ei și le putem aplica la situații care trec dincolo de ceea ce autorii biblici au experimentat sau au avut în vedere. Evident, niciuna dintre aceste teme nu constituie elementul central al Bibliei, dar Biblia vorbește în mod coerent și cu putere, chiar dacă uneori indirect, tratând toate aspectele vieții. „Ce înseamnă asta pentru mine?” nu este prima întrebare pe care să ne-o punem atunci când deschidem Biblia, ci este o întrebare la care ar trebui să ajungem întotdeauna în studiul Bibliei. Teologia sistematică ne ajută să punem împreună învățătura Bibliei ca un întreg, și este un alt pas crucial în aplicarea Bibliei în viețile noastre. Dacă vedem felul în care un pasaj anume se potrivește celorlalte învățături ale Scripturii, ajungem să stăpânim o importantă parte a procesului de a aplica în mod corect Biblia în viețile noastre zilnice. Scriptura este o narațiune care predică un mesaj, iar obiectivul citirii și al predicării Scripturii este acela de a fi conformați după chipul lui Hristos. Punerea alături a pieselor narațiunii biblice și înțelegerea corectă a mesajului ei sunt componente elementare pentru mașinăria care se găsește dincolo de cortina unei vieți creștine evlavioase.

BENEFICIILE IMAGINII DE ANSAMBLU A ÎNVĂȚĂTURII SĂNĂTOASE

Având aceste lucruri în minte, haideți să ne gândim ceva mai mult la beneficiile învățăturii sănătoase pentru citirea și predicarea Bibliei.

Primul beneficiu care survine din a vedea învățătura sănătoasă în ansamblu este acela că… ne furnizează imaginea de ansamblu, iar imaginea de ansamblu ne ajută să înțelegem toate detaliile Scripturii. Imaginează-ți o arie geografică măruntă, nu mai mare de câțiva kilometri pătrați, care conține o concentrare neobișnuită de animale de pradă mari și feroce. Această regiune neobișnuit de populată este situată foarte aproape de inima unui mare centru metropolitan. Dar nu doar aceasta, imaginează-ți că localnicii le permit copiilor lor să hoinărească liberi în această zonă, ba chiar ei consideră aceasta o formă de relaxare!

Acum, dacă ți-aș spune că această „mică arie geografică” este grădina zoologică din Louisville (dacă ai ghicit deja că era vorba despre o grădină zoologică, du-te la șeful tău să-ți dea un premiu) – toate acele detalii ar face dintr-o dată sens și le-ai vedea pe fiecare într-o lumină foarte diferită.

Ideea pe care vreau să o transmit este că odată ce ai imaginea de ansamblu înaintea ta, acest lucru te ajută să vezi felul în care toate detaliile se potrivesc în cadrul ei. Te ajută să vezi clar lucruri care, altfel, ți-ar părea încețoșate. Tot așa, învățătura sănătoasă ne oferă imaginea de ansamblu, o priveliște largă cu privire la cine este Dumnezeu, cine suntem noi și cum lucrează Dumnezeu mântuirea pentru cei care își pun credința în Hristos.

Un alt beneficiu al privirii de ansamblu asupra învățăturii sănătoase este că aceasta acționează ca un instrument care detectează și distruge minele dintr-un teren de luptă. O dietă echilibrată de învățătură sănătoasă poate să scoată la iveală și să anuleze gândurile și atitudinile noastre nebiblice, care altfel ar trece nedetectate. Datorită păcatului, noi toți avem idei greșite despre Dumnezeu. Uneori, astfel de idei greșite pot să rămână neprovocate în mintea noastră ani, poate chiar zeci de ani. Dar învățătura care ne prezintă „întreg sfatul lui Dumnezeu” (Faptele Apostolilor 20:27) revelat în Scriptură ne împinge să nu lăsăm aceste erori neobservate și netratate. Ea ne prinde de mână și ne arată pasajele biblice care zdrobesc convingerile pe care ni le-am însușit nu din Scriptură, ci din lumea noastră. Învățătura sănătoasă scoate la iveală căile prin care am încercat să ne creăm un dumnezeu după chipul nostru, în loc să luăm aminte la revelația Sa plină de har cu privire la felul în care este El cu adevărat.

În mod asemănător, învățătura sănătoasă ne ajută să scoatem la iveală acele puncte de orbire și să corectăm lucrurile dezechilibrate din viețile noastre. Fie prin intermediul culturii și al dispozițiilor noastre, fie prin tradiția bisericii sau alți factori, noi toți suntem înclinați să exagerăm anumite aspecte ale învățăturii Scripturii sau să le neglijăm, și chiar să le respingem. Doctrina biblică ne ajută să echilibrăm vaporul. Ea ne face capabili să înțelegem învățătura Scripturii în plinătatea și echilibrul ei, în loc să ne înghesuim pur și simplu în acele părți care ne plac mai mult. Dincolo de asta, o privire de ansamblu asupra învățăturii sănătoase ne sensibilizează față de lucrurile pe care, când studiem Scriptura, avem tendința să le lăsăm deoparte sau pur și simplu să nu le observăm. Ne ajută să ne corectăm vederea, așa încât să putem vedea cu adevărat ceea ce Dumnezeu a revelat despre Sine în Cuvântul Său.

Mai departe, învățătura sănătoasă ne ajută să cartografiem Biblia în propriile noastre vieți. Doctrina sănătoasă ne amintește că narațiunea mântuirii lui Dumnezeu este narațiunea în care trăim noi înșine. Ea ne oferă o vedere clară asupra realității acestei lumi, așa încât să o vedem așa cum spune Dumnezeu că este. Apoi, învățătura sănătoasă ne ajută să punem Biblia în practică. Trasăm mult prea des linii de demarcație între „religie” și „viața reală”. Noi pecetluim Biblia în afara vieților noastre zilnice, ca și cum ea s-ar aplica doar lucrurilor pe care le facem într-o oră de duminică dimineața. Totuși, învățătura sănătoasă ne oferă o modalitate coezivă și atotcuprinzătoare de a privi la lumea din jurul nostru. Dacă înțelegem aceste lucruri, Biblia nu mai este pentru noi o simplă carte de înțelepciune, valabilă doar pentru anumite nevoi religioase, ci ea constituie ochelarii prin care înțelegem tot ce se întâmplă în viețile noastre.

În final, învățătura sănătoasă ne păzește împotriva învățăturii false. Nu orice învățător autointitulat al Bibliei predică Biblia cu adevărat. Mulți predicatori mânuiesc într-un mod groaznic Cuvântul lui Dumnezeu. Scriptura spune clar că învățătorii mincinoșii vor fi întotdeauna o amenințare pentru biserică (Faptele Apostolilor 20:29-31; Efeseni 4:14). Iar cea mai bună modalitate de a descoperi ceva contrafăcut este să cunoști cum arată originalul.

Trist este că învățătorii falși își vor câștiga întotdeauna o audiență, pentru că ei spun ceea ce oamenii vor să audă (2 Timotei 4:3-4). Cel mai bun antidot pentru un apetit după învățătura falsă este o hrănire constantă cu învățătura sănătoasă. Cea mai bună modalitate de a preveni îmbolnăvirea doctrinară este un regim regulat de medicină preventivă constituită din teologie scripturală.

DOCTRINA SĂNĂTOASĂ ESTE DESTINATĂ CITIRII ȘI PROPOVĂDUIRII BIBLIEI ÎN BISERICĂ

Cum ar trebui atunci ca învățătura sănătoasă să influențeze felul în care Biblia este citită și predicată în biserică? Voi enumera mai jos patru aspecte esențiale, toate adresate păstorilor, chiar dacă ele sunt aplicabile oricărui credincios conștiincios.

În primul rând, din acest punct de vedere, esența adunării săptămânale a bisericii este aceea de a-i zidi pe credincioși (1 Corinteni 14:12, 14, 26). De aceea, folosește acel timp pentru a-i îmbiba pe credincioși în învățătura sănătoasă. Predicarea expozitivă – predicarea care preia elementul central al unui text biblic, îl transformă în elementul central al predicii și îl aplică vieții bisericii – ar trebui să constituie elementul esențial al dietei predicării într-o biserică⁹. Predicile tale n-ar trebui să ofere impresia că fiecare text există într-un vacuum. Dimpotrivă, fără a transforma fiecare predică într-un tratat doctrinar, fiecare dintre acestea ar trebui, într-un fel anume, să-i ajute pe oamenii din biserica ta să facă legături între pasajul predicii și restul Scripturii. Acest lucru nu înseamnă că într-o predică trebuie să discuți o mulțime de alte pasaje biblice, ci că predici având în vedere imaginea de ansamblu. De asemenea, restul slujbei – cântarea, rugăciunea și celelalte lucruri – ar trebui să fie înțesate de învățătura sănătoasă. În capitolele 3 și 6 vom privi mai detaliat către alte elemente din închinarea bisericii.

În al doilea rând, tratează predica de duminică dimineața asemenea mesei principale, nu ca pe un aperitiv care să-i atragă pe oameni către orice alte lucruri are biserica de oferit. Cu alte cuvinte, nu-ți hrăni congregația cu o dietă slabă în doctrină. Biblia este o carte a hranei și, pentru a crește, creștinii au nevoie de o mulțime de calorii care sunt conținute în doctrina sănătoasă. Așadar, îmbogățește-ți predicile cu suficientă doctrină pentru a satisface apetitul crescând al creștinului.

În al treilea rând, dacă învățătura sănătoasă este dată spre a fi folosită în viețile noastre, atunci teologia trebuie să țintească la aplicarea ei în viețile noastre. Anumiți predicatori spun tone de teologie, dar fac puține aplicații.

Există și modalități mai rele de a predica, dar este ușor să vedem felul în care acest mod de a predica îi va face pe creștini să capete o mulțime de cunoștințe, dar puțină îndemânare, o abundență de precizie doctrinară, dar o dragoste săracă. Totuși, mult mai comună în predicarea evanghelică de astăzi este situația în care se fac tone de aplicații, dar cu foarte puțină teologie, sau chiar deloc. Într-un fel, aceasta este o modalitate cu mult mai greșită decât cealaltă. Dacă predicarea ta este numai aplicații, fără teologie, atunci ai face bine să te gândești că, pur și simplu, nu predici Evanghelia. Înrădăcinează aplicațiile în text și în teologia care izvorăște din acel text. Arată-le oamenilor tăi felul în care indicativele Evangheliei conduc direct la imperativele vieții creștine. În predicile tale, adu ca model adevărul glorios care arată că viața creștină este un răspuns față de ceea ce Dumnezeu a făcut deja pentru noi în Hristos.

În final, hrănește-ți biserica cu o dietă constantă de învățătură sănătoasă și în orele de școală duminicală sau în alte contexte în care se dă învățătură. Folosește oportunitățile de dincolo de slujba de duminică pentru a pătrunde mai adânc în anumite subiecte doctrinare față de cât poți face acest lucru în mod profitabil într-o predică.

Noi creștem în credință prin aplicarea adevărului în viețile noastre. Așadar, cultivă în membrii bisericii tale o foame după teologia bună. Dă-le o hrană regulată bogată în teologie sănătoasă și așteaptă cu răbdare ca apetitul lor să crească.

ÎNVĂȚĂTURA SĂNĂTOASĂ VIZEAZĂ APLICAREA TEOLOGIEI ÎN COMUNITATE

În final, cum ar trebui ca toate acestea să se infiltreze în ucenicia personală a fiecărui credincios față de Hristos?

În primul rând, conștientizează că învățătura bisericii tale este mijlocul primordial pe care Dumnezeu îl folosește pentru ca tu să crești în cunoașterea Lui. Asta nu înseamnă că studiul personal nu este important, ci înseamnă că învățarea adunării, ca grup, este cea mai importantă.

Ai putea să citești în timpul tău personal cartea lui Iona și să profiți foarte mult de pe urma ei. Citirea personală a Bibliei este importantă, și nu vreau să diminuez în niciun fel rolul acesteia. Dar dacă păstorul tău predică din Evanghelia după Luca, există zeci și poate chiar sute de oameni din biserica ta care sunt expuși acestei Evanghelii săptămână de săptămână. Așadar, profită de pe urma acestui lucru. Pregătește-ți mesajele meditând asupra textului în timpul pregătirii tale. Folosește învățătura pe care o primești tu însuți de la alții, pentru a alimenta conversații cu alți membri ai bisericii de-a lungul săptămânii. Aplică teologia în comunitate prin a explora repercusiunile teologice și practice ale predicii în viețile altor membri ai bisericii și prin a pune adevărul în practică împreună.

Nu privi la predica ta ca la un eveniment unic de fiecare săptămână. Dimpotrivă, privește-o ca pe un izvor care trimite un râu de adevăr biblic în viața bisericii. Acel râu poate fi dirijat în mii de canale care să aducă hrană biblică și doctrinară acolo unde este nevoie – și parte din acea lucrare ar trebui făcută de către fiecare membru al bisericii.

Învățătura sănătoasă ajută la citirea și predicarea Bibliei în biserică. De aceea, permite predicării din biserica ta să dirijeze creșterea ta ca teolog și creștin. Ia eforturile tale de a-i crește și a-i uceniciza pe alții și leagă-le la acel motor care conduce întreaga biserică: învățarea și predicarea Cuvântului.

SCOPUL CITIRII ȘI AL PREDICĂRII DIRIJATE DE ÎNVĂȚĂTURA SĂNĂTOASĂ

Învățătura sănătoasă ne ajută să citim și să predicăm Biblia cu înțelepciune. Când învățăm să cartografiem narațiunea mântuirii, și când înțelegem și predicăm mesajul Scripturii ca întreg, ne însușim mașinăria care este esențială pentru înaintarea în viața creștină. Mânuirea Bibliei este necesară pentru creșterea în credință, iar învățătura sănătoasă este punctul de plecare, gardul care delimitează calea și obiectivul citirii corecte a Scripturii.

Evident, obiectivul în toate acestea nu este simpla cunoaștere, ci creșterea în evlavie. Scopul pentru care lucrăm la tehnica noastră, ca teologi, este acela de a fi capabili să o aplicăm cu măiestrie în viața reală, adică în viața de creștin. Atunci când ne ocupăm cu teologia, noi nu căutăm în ultimă instanță să ne însușim adevăruri sau fapte, ci căutăm părtășia cu Dumnezeu și roada vieților evlavioase și a bisericilor sănătoase.

În fiecare dintre capitolele care urmează, vom analiza câte unul dintre roadele produse de învățătura sănătoasă și care determină creșterea în viața bisericii. Primul rod este unul care, într-un sens anume, le cuprinde pe toate celelalte: sfințenia.

Capitolul 3

ÎNVĂȚĂTURA SĂNĂTOASĂ VIZEAZĂ SFINȚENIA

John MacArthur poate fi un predicator uimitor. Asta nu pentru că este un povestitor captivant sau pentru că te-ar putea duce într-un rollercoaster emoțional. De fapt, stilul lui de predicare este simplu, poate chiar un pic monoton.

Prima dată când l-am auzit predicând, mă gândeam că era un pic plictisitor. Era duminica de Paști, iar eu mă aflam în primul an de colegiu, și am vizitat Grace Community Church din Sun Valley, California, unde MacArthur este păstor. El predica din 1 Corinteni 15 despre felul în care noi cunoaștem că Isus a înviat. Predica a fost plină de argumente. S-a referit la o mulțime de pasaje biblice și părea că nu se mai termină.

Uitându-mă înapoi, poate că n-a fost cea mai captivantă predică pe care am auzit-o vreodată, dar nu acesta este motivul pentru care mă gândisem eu că era plictisitoare. Principalul motiv ținea de faptul că eu nu aveam un apetit atât de mare pentru învățătură. De-a lungul câtorva ani înainte de acel moment, crescusem în cunoașterea Scripturii, dar mare parte din ceea ce MacArthur spunea avea să treacă pe lângă urechile mele.

Totuși, am fost intrigat de cunoașterea profundă a Bibliei de către MacArthur și de certitudinea convingerilor lui. Am fost în același timp impresionat de oamenii pe care i-am întâlnit la biserica lui. Păreau să cunoască bine Biblia și să-și trăiască viețile de credință mai consecvent decât mine. Puteam să spun acest lucru după felul cum vorbeau, cum se tratau unul pe celălalt și cum erau dedicați reciproc bisericii.

Eu venisem la University of Southern California, situată în partea centrală a orașului Los Angeles pentru a studia jazz-ul la saxofon – da, poți obține o diplomă de felul acesta în acel colegiu, cel puțin în California. În decursul primei săptămâni, am ajuns să-l cunosc pe un toboșar numit Jon. El a venit la apartamentul meu pentru a împrumuta CD-ul Page One al lui Joe Henderson (à propos, un album deosebit). Când a văzut cartea de teologie sistematică a lui Wayne Grudem pe raftul bibliotecii mele – un dar primit recent din partea unui păstor care mă ucenicizase înainte ca eu să plec la colegiu – s-a dus instantaneu la ea.

Noi doi eram printre puținii creștini care participam la acel program academic, așa că ne-am apropiat în mod natural unul de celălalt.

Totuși, Jon era cu mult mai evlavios de către mine, așa încât a ajuns să mă ucenicizeze fără să încerce să facă ceva intenționat. El doar trebuia să fie cine era, să se poarte natural, și era suficient ca acest lucru să scoată la iveală păcatul meu și să-mi arate ce însemna cu adevărat credincioșia. De asemenea, el continua să mă invite la biserica lui. Așadar, când m-am întors în Los Angeles pentru cel de-al doilea an de colegiu, m-am gândit cu seriozitate să mă alătur bisericii Grace Community. Dar ceea ce s-a petrecut în prima mea duminică din acea biserică a făcut ca decizia mea de a mă alătura lor să fie foarte categorică.

CHELIOSUL CU BISTURIU

În acea duminică târzie de August, în locul lui John avea să predice C. J. Mahaney, pe atunci păstor al Covenant Life Church din Maryland. La slujba de dimineață, el a predicat din Iacov 4:1-2. Eram așezat în partea din spate a clădirii de închinare a Grace Church, unde încap aproape 3500 de persoane, dar predica era atât de captivantă, încât cu greu am observat distanța, care mă separa de predicator cam cât lungimea unui teren de fotbal, sau miile de oameni din încăpere. Memoria mea vizuală legată de acea predică consta din chelia strălucitoare a lui C. J., care parcă lansa fulgere de la acel amvon, pe când se apleca asupra textului. Ceea ce a contat cu adevărat a fost ce am auzit atunci predicându-se.

Iacov 4:1-2 spune: „De unde vin luptele și certurile între voi? Nu vin oare din poftele voastre, care se luptă în mădularele voastre? Voi poftiți, și nu aveți; ucideți, pizmuiți, și nu izbutiți să căpătați; vă certați, și vă luptați; și nu aveți, pentru că nu cereți”. C. J. pur și simplu a trecut prin acel pasaj, ilustrând învățătura lui Iacov și folosindu-se de exemple negative din propria viață. În mare, mesajul lui a fost ceva de genul următor:

Conflictele relaționale sunt mult mai serioase decât crezi.

Conflictele relaționale sunt mai simple decât crezi.

Conflictele relaționale sunt mai grave decât crezi.

Rezolvarea conflictelor relaționale este mai ușoară decât îți imaginezi.

Esența mesajului era că poftele cauzează conflicte. Conflictele au loc atunci când dorințele noastre păcătoase ne fac să ne folosim de ceilalți oameni pentru a obține ceea ce ne dorim, în loc să le slujim cu dragoste. Soluția este Evanghelia lui Isus Hristos. În loc să dăm vina pe circumstanțe și pe alți oameni, trebuie să ne pocăim, să ne mărturisim păcatele înaintea lui Dumnezeu, să le cerem altora iertare și să ne reamintim cine este Isus și ce a făcut El pentru noi, prin moartea și învierea Lui.

Acest sumar nu este foarte fidel predicii, dar aceea era ideea de bază, iar eu nu auzisem niciodată acest text predicat în felul respectiv. Acel mesaj a pătruns adânc, până la esența problemelor reale din viața mea. A fost asemenea unui bisturiu care tăia adânc toate mijloacele mele de apărare și a început să facă o operație pe cord deschis.

UȘILE DATE DE PERETE ȘI APRINDEREA LUMINILOR

La momentul când am auzit acea predică, eram deja creștin de mai mulți ani, însă creșterea mea în Hristos fusese lentă și afectase doar anumite domenii din viața mea. Mă aflasem într-o relație romantică ce nu era un lucru de laudă pentru ucenicia mea. În vara de dinaintea începerii anului școlar, prietena mea a rupt relația cu mine din cauză că se scârbise de comportamentul meu egoist. Evaluarea ei era una corectă, chiar dacă eu nu voiam să recunosc că avea dreptate. Dar apoi, chiar în mijlocul acelei predici, a trebuit să admit acest lucru. Nu puteam să mai resping adevărul. Dintr-o dată, am putut vedea într-o lumină nouă sutele de conflicte „mărunte” petrecute în acea relație și în altele. Era ca și cum zeci de păcate din trecutul meu fuseseră închise în niște camere întunecate, iar acum cineva ar fi alergat prin holul vieții mele, izbind de perete toate ușile și aprinzând luminile.

Acea piedică m-a schimbat. Mi-a dat o pereche de ochi complet nouă pentru a-mi vedea viața. Ea mi-a detonat toate felurile de scuze și justificări. Mi-a dezumflat complet opinia despre propria persoană. În același timp, mi-a descoperit o cale mai profundă și mai consecventă către creșterea în credință.

Așa cum am spus, acea predică m-a determinat și să mă alătur bisericii Grace Church fără să mai stau pe gânduri. M-am gândit în felul următor: „Dacă acesta este felul de persoane pe care membrii bisericii le au ca predicatori invitați, ar fi bine să mă alătur în mod regulat la programele ei”. Așa că m-am alăturat bisericii la câteva luni mai târziu și mi-am investit cu adevărat viața în ea. Iar Dumnezeu a folosit predicarea, învățarea și ucenicizarea din partea celorlalți păstori și a prietenilor precum Jon, pentru a transforma viața mea din interior către exterior.

CE S-A ÎNTÂMPLAT?

Ce s-a petrecut cu mine în decursul acelei predici? Iată pe scurt ce s-a întâmplat: Dumnezeu folosit învățătura sănătoasă pentru a produce sfințenie. Acest lucru nu m-a făcut instantaneu perfect, ci învățătura sănătoasă din acea predică a produs schimbarea reală în mintea și inima mea.

Iacov 4:1-2 mi-a oferit o analiză doctrinară a conflictelor interpersonale. Nu au fost folosiți termeni teologici sofisticați, dar am avut parte, prin intermediul acestui pasaj biblic, de doctrina despre om, doctrina despre păcat și doctrina despre sfințire. De ce au loc conflictele? În ultimă instanță, conflictele izvorăsc din dorințe rele, nu din personalități incompatibile sau din circumstanțe nepotrivite. Și care este soluția? Pocăința și credința. Am fost astfel capabil să dau la o parte critica, pentru că, până atunci, nu mă uitam la mine prin lentilele biblice. Dar C. J. mi-a dat aceste lentile doctrinare și, prin harul lui Dumnezeu și intervenția Duhului Sfânt, am fost făcut capabil să mă văd într-o nouă lumină, mai precis să văd cât de murdar eram. Iar asta a produs schimbarea reală.

ÎNVĂȚĂTURA SĂNĂTOASĂ VIZEAZĂ SFINȚIREA

Pentru a crește în sfințenie, este crucial să înțelegi doctrina biblică a păcatului și să îți vezi viața prin intermediul acelor lentile. Dacă nu știi care e problema ta, nici nu vei ști ce să faci cu ea. Orice doctrină biblică acceptată în minte și aplicată în inimă ne conformează caracterului și voii lui Dumnezeu. Învățătura sănătoasă ne conduce la a ne dedica mai mult lui Dumnezeu în gândurile, dorințele, atitudinile, cuvintele și faptele noastre – ceea ce Biblia denumește „sfințenie”.

Această sfințenie îmbracă o mie de forme concrete în viețile noastre. De exemplu, predica lui C. J. m-a ajutat să devin mai sfânt în vorbirea mea și în felul în care mă port cu alții, mai ales atunci când am de-a face cu conflicte.

Învățătura sănătoasă este un mijloc central prin care creștinii cresc în sfințenie, iar sfințenia este ținta învățăturii sănătoase. Așa cum am văzut în capitolul 1, învățătura sănătoasă constă dintr-un sumar al învățăturii biblice, care este deopotrivă credincios Scripturii și folositor pentru viața de credință. Și, așa cum Pavel îi spunea lui Timotei, „toată Scriptura este însuflată de Dumnezeu și de folos ca să învețe, să mustre, să îndrepte, să dea înțelepciune în neprihănire, pentru ca omul lui Dumnezeu să fie desăvârșit și cu totul destoinic pentru orice lucrare bună” (2 Timotei 3:16-17). Ai prins ideea? Toată Scriptura este de folos spre trăirea în neprihănire. Trăirea în neprihănire este exact ceea ce noi avem nevoie. Și cu siguranță că este ceea ce eu însumi am nevoie. Iar dacă înțelegi doctrina biblică a păcatului, știi că și tu ai nevoie de ea.

Deși, creștini fiind, ni s-a dat o natură nouă, locuită de Duhul Sfânt, păcatul trăiește încă în noi (Romani 7:17). El ne face să fim orbi față de noi înșine, ispitindu-ne să facem lucruri rele și corupând dorințele noastre. El continuă să ne îndemne și să ne atragă să ne închinăm la noi înșine în loc să ne închinăm la Dumnezeu. Așadar, avem nevoie de acele raze luminoase ale învățăturii biblice, care să lumineze calea noastră, așa încât să nu ne abatem de la ea și să cădem în șanțuri. Avem nevoie de soarele gândirii biblice care să risipească ceața păcatului ce se agață de mințile și inimile noastre.

Isus Însuși ne învață că doctrina sănătoasă are ca scop sfințirea noastră. În Ioan 17, Isus se roagă pentru ucenicii Lui având în vedere moartea și învierea Lui, care erau iminente:

„Dar acum, Eu vin la Tine; și spun aceste lucruri, pe când sunt încă în lume, pentru ca să aibă în ei bucuria Mea deplină. Le-am dat Cuvântul Tău; și lumea i-a urât, pentru că ei nu sunt din lume, după cum Eu nu sunt din lume. Nu Te rog să-i iei din lume, ci să-i păzești de cel rău. Ei nu sunt din lume, după cum nici Eu nu sunt din lume. Sfințește-i prin adevărul Tău: Cuvântul Tău este adevărul. Cum M-ai trimis Tu pe Mine în lume, așa i-am trimis și Eu pe ei în lume. Și Eu însumi Mă sfințesc pentru ei, ca și ei să fie sfințiți prin adevăr” (Ioan 17:13-19).

În versetul 17, Isus Îi cere Tatălui să ne sfințească în adevăr, adevărul Cuvântului Său. A sfinți o persoană înseamnă a o separa de păcate și a o dedica total scopurilor lui Dumnezeu. Astfel, Isus a trăit o viață perfect ascultătoare și a suferit pe cruce ca Substitut al nostru, cu scopul ca noi să fim sfințiți în adevăr – făcuți sfinți prin Cuvântul lui Dumnezeu (v. 19). El S-a dedicat totalmente lui Dumnezeu pentru ca, la rândul nostru, să fim dedicați totalmente lui Dumnezeu. Iar instrumentul pe care Dumnezeu îl folosește pentru a ne aduce la acea dedicare totală este Cuvântul Lui.

Pavel ne spune în același timp că învățătura sănătoasă este ceea ce ne arată cum să trăim în neprihănire. El îi scria lui Timotei astfel:

„Noi știm că Legea este bună dacă cineva o întrebuințează bine, căci știm că Legea nu este făcută pentru cel neprihănit, ci pentru cei fărădelege și nesupuși, pentru cei nelegiuiți și păcătoși, pentru cei fără evlavie, necurați, pentru ucigătorii de tată și ucigătorii de mamă, pentru ucigătorii de oameni, pentru curvari, pentru sodomiți, pentru vânzătorii de oameni, pentru cei mincinoși, pentru cei ce jură strâmb, și pentru orice este împotriva învățăturii sănătoase: potrivit cu Evanghelia slavei fericitului Dumnezeu care mi-a fost încredințată mie.” (1 Timotei 1:8-11)

Ai observat ce spune Pavel către finalul acelui pasaj? El spune că toate acele acțiuni rele sunt contrare învățăturii sănătoase. Pavel vede trăirea evlavioasă ca pe o implicație directă, chiar ca pe o cerință a învățăturii sănătoase.

Doctrina sănătoasă nu formează un set de informații abstracte. Ea nu constă din idei care plutesc undeva în eter. Ea nu constituie niște adevăruri goale, precum faptul că acum, pe când scriu aceste rânduri, ascult albumul „You Must Believe in Spring” al lui Bill Evans (à propos, un alt album frumos). Nu, ci învățătura sănătoasă vine însoțită de un program practic, un plan pentru o viață nouă. Învățătura sănătoasă conduce, ca o poruncă, la trăirea sănătoasă.

Dacă noi pretindem că ne-am însușit și credem învățătura sănătoasă, dar nu-i iubim pe Dumnezeu și pe aproapele nostru, atunci ceva trebuie să fie greșit – cel mai probabil există o deconectare între cap și inimă. Trist este faptul că mult prea adesea permitem cunoașterii lui Dumnezeu să locuiască doar în mințile noastre, în loc să o ducem să foreze adânc în inimile noastre. Dacă neglijăm lucrarea învățăturii în inimile noastre – în emoțiile, dorințele, grijile, speranțele, voința și temerile noastre – uităm scopul pentru care este dată doctrina. Trebuie să implantăm învățătura sănătoasă adânc în inimile noastre, așa încât roada asemănării cu Hristos să crească în viețile noastre și în biserici, spre slava lui Dumnezeu.

În fapt, exact acesta este lucrul pentru care Pavel se roagă în Filipeni:

„Și mă rog ca dragostea voastră să crească tot mai mult în cunoștință și orice pricepere, ca să deosebiți lucrurile alese, pentru ca să fiți curați și să nu vă poticniți până în ziua venirii lui Hristos, plini de roada neprihănirii, prin Isus Hristos, spre slava și lauda lui Dumnezeu” (Filipeni 1:9-11).

Pavel se roagă ca noi să creștem în cunoaștere și discernământ – ca să agreăm, să primim și să dorim lucrurile cele mai bune. Acest lucru implică mai mult decât învățătura sănătoasă, evident, dar discernământul începe când noi primim învățătura sănătoasă cu dorința ascultării de ea.

Care este scopul pentru care Pavel se roagă aceste lucruri? Scopul este ca noi să trăim vieți neprihănite și să Îi aducem astfel glorie lui Dumnezeu. Pavel dorește ca noi să primim învățătura sănătoasă așa încât viețile și bisericile noastre să fie pline de roada neprihănirii, iar Dumnezeu va fi proslăvit. Învățătura sănătoasă vizează sfințenia.

DOCTRINELE CARE PRODUC SFINȚENIA

În acest capitol, v-am relatat felul în care doctrina biblică a păcatului m-a ajutat să cresc în sfințenie. Așa cum am văzut, întreaga Scriptură este de folos pentru creșterea în neprihănire. Asta înseamnă că orice doctrină biblică lucrează la conformarea noastră după chipul lui Hristos.

Gândește-te la învățătura despre Dumnezeu. Sfințenia lui Dumnezeu, dreptatea, omniprezența și suveranitatea Lui peste toate lucrurile au implicații infinite când ne gândim la cum ar trebui să arate viețile noastre. Gândește-te de asemenea la răbdarea, compasiunea și îndurarea lui Dumnezeu. Aceste aspecte, legate de cine este Dumnezeu, ar trebui la rândul lor să ne îndemne la sfințenie, căci sfințenia definește caracterul lui Dumnezeu. Cum știm ce înseamnă să fii sfânt? Ne uităm la Dumnezeu. Iată ce spune Petru:

„Ca niște copii ascultători, nu vă lăsați târâți în poftele, pe care le aveați altădată, când erați în neștiință. Ci, după cum Cel ce v-a chemat este sfânt, fiți și voi sfinți în toată purtarea voastră. Căci este scris: ‚Fiți sfinți, căci Eu sunt sfânt’. Și dacă chemați ca Tată pe Cel ce judecă fără părtinire pe fiecare după faptele lui, purtați-vă cu frică în timpul pribegiei voastre” (1 Petru 1:14-17).

Întrucât Dumnezeu este sfânt, și noi suntem chemați să fim sfinți în tot ceea ce facem. Acest lucru înseamnă că trebuie să lăsăm înapoia noastră orice pasiune și orice dorință care nu se potrivește cunoașterii lui Dumnezeu (v. 14). Mai mult, întrucât Dumnezeu îi judecă imparțial pe toți oamenii, noi suntem chemați să trăim înaintea Lui cu o frică reverentă în viețile noastre (v. 17). Dumnezeu este Tatăl nostru, dar este El este în același timp și Judecătorul tuturor. De aceea, trebuie să trăim în lumina acestei dreptăți absolute a Lui. Dreptatea lui Dumnezeu definește ce înseamnă pentru noi să trăim în neprihănire. Atunci când ne uităm la El, învățăm cum să trăim. Pe măsură ce învățăm mai mult despre caracterul Lui, căpătăm un model tot mai clar pentru propriul caracter.

Sau haideți să privim la promisiunea lui Dumnezeu de a înființa într-un mod perfect Împărăția Lui, când Hristos se va întoarce – ceea ce noi denumim doctrina escatologiei, sau a lucrurilor de pe urmă. Iată ce spune apostolul Ioan despre acea nădejde sigură:

„Preaiubiților, acum suntem copii ai lui Dumnezeu. Și ce vom fi, nu s-a arătat încă. Dar știm că, atunci când Se va arăta El, vom fi ca El; pentru că Îl vom vedea așa cum este. Oricine are nădejdea aceasta în El, se curăță, după cum El este curat” (1 Ioan 3:2-3).

În ziua de apoi, noi toți vom fi asemenea lui Hristos. Vom fi perfect neprihăniți, conformați perfect caracterului lui Dumnezeu, așa cum este El. De aceea, spune Ioan, oricine are această nădejde, se curăță. Întrucât vom fi asemenea lui Hristos în ziua de apoi, dorim să fim ca El și acum, și ne străduim din greu să atingem acest țel.

Ambele pasaje de mai sus fac o legătură directă între învățătura sănătoasă și trăirea unei vieți sfinte. De altfel, sunt nenumărate exemple de astfel de legături pe care le putem descoperi în Scriptură. Întreaga Scriptură este de folos pentru conformarea noastră după caracterul lui Hristos. Orice doctrină biblică, atunci când este corect înțeleasă și aplicată, ajută ca mințile, inimile și voințele noastre să fie aduse tot mai aproape de Hristos.

CUM CRESC ACESTE ROADE

Învățătura sănătoasă produce sfințenia nu doar în viețile noastre, la nivel individual, ci și în viața comună a bisericii. Cum are loc aceasta? Iată o schiță a felului în care învățătura sănătoasă ajută la producerea roadei sfințeniei, care crește prin patru aspecte distincte ale vieții comune a bisericii:

1. Predicarea și învățătura

Așa cum am văzut în capitolul 2, predicarea și învățătura dintr-o biserică ar trebui să fie pline de învățătură sănătoasă. Doctrina ar trebui să fie cadrul care susține întreg edificiul învățării bisericii – nu totdeauna vizibil, dar întotdeauna dând formă întregului. Uneori, ea ajunge să ocupe locul central.

Pe măsură ce păstorii și ceilalți lideri ai bisericii predică și dau învățătură sănătoasă, mințile noastre sunt gradual aduse în asemănare cu gândul lui Hristos. Săptămână de săptămână, zi de zi, noi scoatem din rădăcini minciunile și plantăm adevărurile. Pe măsură ce aceste adevăruri prind rădăcină în inimile noastre, ele transformă dorințele noastre, plăcerile și acțiunile noastre. La fel cum o dietă sănătoasă conduce la un trup sănătos, și o dietă constând din învățătura sănătoasă adusă prin predicare produce sfințenie în membrii bisericii.

2. Cântarea

Așa cum vom vedea mai în detaliu în capitolul 6, învățătura sănătoasă este combustibilul închinării. Asta înseamnă că ceea ce cântăm atunci când ne adunăm ca biserici ar trebui să abunde de învățătură sănătoasă. Cântarea dă bisericii o șansă de a se bucura împreună în adevărurile legate de Persoana lui Dumnezeu. Ea ne oferă oportunitatea de a celebra împreună ceea ce El a făcut în mântuirea noastră. În toate acestea, cântarea ne ajută să trecem doctrina din minte în inimă, și să înflăcărăm inimile noastre în dragoste pentru El.

Atunci când noi cântăm adevărurile despre Dumnezeu înaintea lui Dumnezeu, emoțiile noastre sunt sfințite. Foarte adesea, noi ne bucurăm de lucruri greșite, celebrăm lucruri greșite și găsim încântare în lucruri greșite. Atunci când cântăm învățătura sănătoasă, acest lucru ne ajută să ne bucurăm, să celebrăm și să găsim încântare în Dumnezeul Triunic. Iar asta face ca întreg caracterul nostru să devină mai asemănător celui al lui Hristos. Aceasta nu este o simplă experiență individuală, ci una a bisericii, ca întreg. Pavel i-a îndemnat pe romani în felul următor: „Dumnezeul răbdării și al mângâierii să vă facă să aveți aceleași simțăminte, unii față de alții, după pilda lui Hristos Isus; pentru ca toți împreună, cu o inimă și cu o gură, să slăviți pe Dumnezeu, Tatăl Domnului nostru Isus Hristos” (Romani 15:5-6). Pavel i-a îndemnat pe romani să caute unitatea cu scopul de a putea aduce astfel o închinare unită și armonioasă înaintea lui Dumnezeu. Dar este la fel de adevărat faptul că, atunci când ne închinăm lui Dumnezeu, ajungem să fim mai uniți. Când Îl glorificăm pe Dumnezeu cu o singură voce, inimile noastre sunt unite în sfințenie. Împreună, ca biserică, devenim mai asemănători lui Hristos cântându-I lui Dumnezeu cântări de laudă.

3. Rugăciunea

Ceea ce Îl rugăm pe Dumnezeu să facă pentru noi scoate la iveală dorințele inimilor noastre și revelează cine suntem noi cu adevărat. Iată de ce ar trebui să ne rugăm învățătura sănătoasă atât la nivel individual cât și la nivel de biserici.

Ai observat vreodată cum rugăciunile din Biblie sunt pline de învățătură sănătoasă? Gândește-te la rugăciunile de mărturisire din Neemia 9 și Daniel 9. Sau la cât de multă doctrină se găsește încapsulată în Rugăciunea Domnească (Matei 6:9-13). Ea începe prin a afirma gloria lui Dumnezeu – „sfințească-se Numele Tău”. Îi cere să împlinească promisiunile Lui și să conformeze toate lucrurile voii Sale sfinte – „vie Împărăția Ta, facă-se voia Ta, precum în cer, așa și pe pământ”. Și-apoi se odihnește în suveranitatea și providența lui Dumnezeu – „dă-ne astăzi pâinea noastră zilnică”. Atunci când un Isus i-a învățat pe ucenicii Lui cum să se roage, El le-a arătat cum să pună doctrina la lucru. Bisericile noastre ar trebui să practice folosirea învățăturii sănătoase spre lauda lui Dumnezeu pentru cine este El, mulțumindu-I pentru ceea ce El a făcut, mărturisindu-ne păcatele și cerându-I lucrurile care știm că Îi sunt plăcute. Atunci când rugăciunile bisericilor noastre se umplu tot mai mult de învățătura sănătoasă, ele devin mai sfinte, și așa devenim și noi.

4. Modele de sfințenie

O altă modalitate prin care învățătura produce sfințenie în biserică este cea a modelelor. Nu vreau să te îndemn prin asta să faci fotografii instantanee și să încerci să le copiezi. Mă refer la învățătura Bibliei care spune că toți creștinii ar trebui să învețe din exemple evlavioase și să slujească în același mod pentru alții.

De-a lungul Noului Testament vedem că ni se spune să imităm exemple de evlavie. Cartea Evrei ne îndeamnă: „Aduceți-vă aminte de mai marii voștri, care v-au vestit Cuvântul lui Dumnezeu; uitați-vă cu băgare de seamă la sfârșitul felului lor de viețuire, și urmați-le credința!” (Evrei 13:7). Iar Pavel scrie: „Urmați-mă pe mine, fraților, și uitați-vă bine la cei ce se poartă după pilda, pe care o aveți în noi” (Filipeni 3:17).

Creștini fiind, ar trebui să îi imităm pe cei sănătoși în credință și viață, și ar trebui să ne străduim să fim exemple asemănătoare pentru alții. Acesta este unul dintre principalele lucruri care m-au ajutat să cresc în credință în decursul timpului petrecut la Grace Church, și rămâne și astăzi unul dintre factorii importanți în creșterea mea spirituală.

Învățătura sănătoasă este cheia în acest lucru, pentru că ea este ceea ce alimentează evlavia. Atunci când îi imităm pe alții sau devenim modele pentru alte persoane, noi nu devenim un fel de roboței. Nu încercăm să replicăm automat anumite comportamente. Nu, ci dimpotrivă, primim și dăm mai departe un răspuns corect față de învățătura sănătoasă. Cum capeți mulțumire în mijlocul unei dificultăți financiare? Prin a te bucura de bogățiile pe care le ai în Hristos și care vor fi descoperite în ziua de apoi (1 Petru 1:4-5). Cum îți manifești încrederea în Domnul într-o încercare serioasă? Prin a te bizui tot mai mult pe bunătatea și suveranitatea lui Dumnezeu (Iov 1:21).

Învățătura sănătoasă este elementul definitoriu pentru trăirea sănătoasă. Așadar, un exemplu evlavios este cineva care poate spune: „trăiesc în felul acesta datorită a ceea ce spune Cuvântul lui Dumnezeu. Iată, privește, vezi tu însuți”. Acești oameni pot să te învețe cum să trăiești conform Cuvântului, pentru că ei îl practică zi de zi. Un exemplu evlavios este cineva care te poate învăța pașii de dans ai vieții creștine, pentru că acea persoană știe cu inima și cunoaște îndeaproape acea muzică.

În toate aceste aspecte ale vieții de biserică, învățătura sănătoasă constituie combustibilul creșterii spirituale. Așadar, haideți să injectăm acel combustibil în bisericile noastre și în viețile noastre zilnice, așa încât să devenim motoare ale creșterii în sfințenie.

PUTEREA ÎNVĂȚĂTURII SĂNĂTOASE

Se poate să fi fost plictisit când l-am auzit prima dată predicând dar, așa cum am spus, John MacArthur poate fi un predicator uimitor. De ce? Din același motiv pentru care orice păstor care predică Biblia cu credincioșie este un predicator uimitor: Cuvântul lui Dumnezeu are puterea de a transforma păcătoșii și de a ne conforma chipului lui Hristos. Învățătura sănătoasă are putere – puterea de a ne face sfinți. Când ascultăm cu atenție la ceea ce Cuvântul lui Dumnezeu spune despre noi, despre Dumnezeu, despre mântuire și despre multe alte lucruri, noi ne conectăm la acea sursă de putere care este infinit mai mare decât au rețelele de electricitate care alimentează marile orașe.

La Grace Community Church, acea putere a schimbat perspectiva mea de la plictiseală la încântare. Acea putere a declanșat o reacție în lanț în viața mea, care continuă până astăzi. Acea putere poate transforma caracterul a biserici întregi. Și acea putere va alimenta toată creșterea noastră în sfințenie, până când vom fi făcuți curați, perfecți, așa cum este El.

Învățătura sănătoasă vizează sfințenia.

Capitolul 4

ÎNVĂȚĂTURA SĂNĂTOASĂ VIZEAZĂ DRAGOSTEA

Sporturile nautice constituie unele dintre cele mai încântătoare activități pe care mi le pot imagina. Cu greu ajung să practic așa ceva dar, atunci când am această șansă, este ca și cum aș păși într-o altă lume.

Unul dintre cele mai bune lucruri legate de navigație este liniștea. Atunci când ești într-o barcă și vâslești, nu există motor, iar singurul zgomot pe care îl auzi este acel plescăit sacadat al vâslelor care dirijează barca printre valuri și, poate, loviturile ocazionale ale valurilor de barcă, când mai suflă vântul. Această liniște este, parcă, liniștea unei ambarcațiuni bine construită, care îi spune bun venit forței care a fost creată pentru a o întâmpina. Este acea tăcere a naturii care se transformă încetul cu încetul în uimire: o călătorie pe mare.

Evident, un velier nu-și generează mișcarea înainte de la sine. Dimpotrivă, mărimea și unghiul deplasării, concepția ambarcațiunii și forma pe care o ia pe apă, toate lucrează împreună pentru a face barca în măsură să pună vântul la lucru în folosul ei. Aceasta înseamnă că trebuie să iei aminte constant la viteza și direcția vântului. Dacă vântul scade în intensitate, atunci înalți catargul pentru a prinde mai mult din mișcarea aerului. Dacă se întețește, va trebui să cobori catargul, așa încât să nu fii răsturnat. Dacă încetează să bată, ai rămas blocat pe mare.

Sportul cu veliere te face complet dependent de vânt. Nu poți să mergi nicăieri fără el. Întreaga ta deplasare este un răspuns la împingerea vântului. Pur și simplu nu poți să te urci în barcă, să întorci cheia, și să pleci mai departe. Ceva mai mare și mai puternic decât micuța ta ambarcațiune trebuie să umfle pânzele și să te conducă înainte.

DRAGOSTEA, VÂNTUL, VELIERELE ȘI ÎNVĂȚĂTURA SĂNĂTOASĂ

Oamenii de astăzi cred adesea că dragostea este asemenea vântului. Ea suflă încotro dorește. Nu poți să o controlezi. Nu poți spune nimic despre ea și nu poți face nimic ca să o influențezi. Dacă ești îndrăgostit de soția ta, e minunat. Dar dacă te trezești într-o dimineață „golit de dragoste”, dă-i înainte și bagă divorț. Ori, dacă îți iubești vecinul de vizavi, ăsta e un lucru bun. Dar dacă vecinul sau câinele lui te deranjează fără un scop, ei bine, nu poți face nimic ca să corectezi asta. Nu poți să te forțezi să îl iubești. Pe scurt, noi ne gândim la dragoste ca la un fel de ifose. Dacă ne lovește o astfel de dispoziție, atunci suntem inspirați. Dacă nu, rămânem indiferenți.

Totuși, în Biblie, dragostea este descrisă complet diferit. De exemplu, dragostea poate fi poruncită. Biblia ne poruncește în mod repetat să-L iubim pe Dumnezeu (Deuteronom 6:4-6), pe aproapele nostru (Levitic 19:18), pe ceilalți creștini (1 Petru 4:8; Ioan 13:34-35) și chiar să ne iubim vrăjmașii (Romani 12:19-21). Cu siguranță că dragostea poate să se răcească (Matei 24:12), și putem chiar să pierdem dragostea pe care am avut-o inițial (Apocalipsa 2:4). Dar Scriptura ne poruncește să ne iubim unii pe alții într-un mod autentic, fierbinte și cu dragoste (Romani 12:9, 10; 1 Petru 1:22), și să-L iubim pe Dumnezeu din toată ființa noastră (Deuteronom 6:4-6; Matei 22:37-39). Dragostea nu este un dictator arbitrar care ne poruncește și ne părăsește după toane, ci un lucru care poate fi poruncit și pe care putem să ne străduim să-l avem, ceva pe care putem chiar să îl stârnim în alții (Evrei 10:24).

Și nu doar aceasta, ci dragostea noastră constituie în mod esențial un răspuns față de dragostea lui Dumnezeu: „Noi Îl iubim pentru că El ne-a iubit întâi” (1 Ioan 4:19). Dragostea lui Dumnezeu arătată față de noi în Hristos este ceea ce ne face capabili să îi iubim pe ceilalți. Ea ne atrage și ne conduce să îi iubim pe alții. Și ne arată cum ar trebui să fie caracterizată.

Cu alte cuvinte, dragostea noastră nu este asemenea vântului. Nu este ceva pe care noi să îl căpătăm prin noi înșine, ca atunci când apăsam pedala unei ambarcațiuni de viteză. Dimpotrivă, dragostea noastră este asemenea unui velier care este împins înainte de vântul dragostei lui Dumnezeu. Dragostea noastră pentru Dumnezeu și pentru oricine altcineva este întotdeauna dependentă de dragostea manifestată anterior de Dumnezeu față de noi. Este un răspuns față de dragostea Lui.

Acesta este unul dintre cele mai importante motive pentru care învățătura sănătoasă are ca țintă dragostea.

ÎNVĂȚĂTURA SĂNĂTOASĂ VIZEAZĂ DRAGOSTEA

Mulți oameni din zilele noastre văd dragostea și doctrina ca fiind pe poziții antagonice, sau cel puțin le văd rivale. Chiar și în bisericile evanghelice auzi ecouri ale lui Burt Bacharach și ale formației Beatles: „Lumea are nevoie de dragoste, și dragostea e tot ce ne trebuie”. Unii spun că învățătura nu face altceva decât să stea în calea dragostei. Doctrina îi face pe oameni să se umfle de mândrie. Ea umflă mintea în detrimentul inimii. Totuși, Scriptura ne prezintă o perspectivă diferită.

Gândește-te la cea mică epistolă, adesea neglijată, pe care noi o știm sub numele de 2 Ioan. De fapt, nu te gândi doar la ea, ci și citește-o. În întregime. Dacă citești mai rar de felul tău, îți va lua doar două minute. Ea se găsește aproape de finalul Bibliei, la doar câteva pagini înaintea cărții Apocalipsa. Hai, citește-o. Eu voi aștepta aici.

Ai revenit? Ai observat ce spune apostolul Ioan despre dragoste și adevăr? El scrie epistola lui „către aleasa Doamnă și către copiii ei” (2 Ioan 1:1), ceea ce este probabil o modalitate de a se referi la biserica locală (vezi expresia similară din versetul 13). Ioan iubește această biserică „în adevăr”, așa cum fac toți cei ce cunosc adevărul. De ce îi iubesc Ioan și ceilalți credincioși pe creștinii cărora li s-au adresat? Răspuns: „pentru adevărul acesta care rămâne în noi, și care va fi cu noi în veac” (v. 2).

Așadar, Ioan și frații lui creștini iubesc această biserică în adevăr și datorită adevărului. Adevărul este fundamentul și temelia dragostei noastre reciproce. El țese inimile noastre împreună. Comentând asupra acestor versete, John Stott observa: „Dacă suntem creștini, suntem chemați să îi iubim pe vecinii noștri și chiar pe vrăjmașii noștri, dar suntem obligați să-i iubim pe ceilalți creștini printr-o legătură specială a dragostei. Adevărul este temelia dragostei creștine reciproce.”¹⁰

Ioan continuă spunând că el s-a bucurat nespus să audă că membrii bisericii umblau în adevăr (2 Ioan 4). Apoi le cere cititorilor lui să păzească porunca pe care au avut-o de la început, anume de a se iubi reciproc (v. 5). Această dragoste constă din a umbla conform poruncilor lui Dumnezeu, lucru pe care l-am auzit de la început (v. 6). Apoi, în versetele 7 până la 11, Ioan scoate la iveală povara presantă care l-a împins să le scrie: „Căci în lume s-au răspândit mulți amăgitori, care nu mărturisesc că Isus Hristos vine în trup” (2 Ioan 7). De aceea, ei trebuie să vegheze și să se păzească de acești învățători falși (v. 8). A crede într-o evanghelie falsă înseamnă să te desparți de Dumnezeu, dar a rămâne în adevăr înseamnă să rămâi alături de Tatăl și de Fiul (v. 9). Credincioșii nu trebuiau nici măcar să arate ospitalitate unui învățător fals, pentru că oricine face aceasta „se face părtaș faptelor lui rele” (v. 10-11). De ce vorbește Ioan despre umblarea în dragoste într-un verset, și imediat să vorbească despre învățătura falsă? Amestecă el cumva două subiecte care n-au legătură între ele? Deloc. Ioan vrea ca acești creștini să fie uniți într-o dragoste care decurge din adevăr. De aceea, ei nu trebuie să permită învățăturii false să-și facă loc în adunarea lor și să dezrădăcineze astfel dragostea lor.

A doua Epistolă a lui Ioan ne învață faptul că, în biserică, învățătura sănătoasă reprezintă temelia dragostei noastre reciproce. Ea este temelia iubirii dintre noi. Ea ne conduce la dragoste. Este motivul care stă în spatele legăturii speciale dintre noi, creștinii. Dacă ar fi să exprim lucrurile într-o altă modalitate, dragostea este țelul învățăturii sănătoase. Dacă nu ne iubim unii pe alții, atunci n-am înțeles corect adevărul.

Învățătura sănătoasă vizează dragostea.

ÎNVĂȚĂTURA SĂNĂTOASĂ VIZEAZĂ DRAGOSTEA – TOATE MANIFESTĂRILE DRAGOSTEI

Învățătura sănătoasă nu este doar temelia dragostei noastre pentru ceilalți creștini, ci și a tuturor formelor de dragoste creștină. Amintește-ți că învățătura sănătoasă este sumarul învățăturii Bibliei care este deopotrivă credincios Scripturii și folositor pentru viață. Iată câteva exemple ale felului în care diferitele doctrine ne învață să iubim.

(1) Învățătura despre Dumnezeu ne hrănește dragostea față de El. Cu cât Îl cunoaștem mai bine, cu atât Îl vom iubi mai mult. A-L cunoaște mai bine pe Dumnezeu înseamnă să plonjăm tot mai adânc în profunzimile de necuprins ale dragostei Sale, iar acele profunzimi stârnesc dragostea noastră ca răspuns (Efeseni 3:17-19).

(2) Învățătura despre om ne ghidează în iubirea față de aproapele nostru. Întrucât orice ființă omenească este creată după chipul lui Dumnezeu, orice om este vrednic de dragostea noastră (Iacov 3:9). Doctrina despre om ne învață să îi iubim pe ceilalți – pe toți oamenii. De asemenea, noi ar trebui să manifestăm o dragoste specială față de cei care sunt în nevoie și care trebuie protejați, pentru că asta face și Dumnezeu. El „face dreptate orfanului și văduvei, îl iubește pe străin și-i dă hrană și îmbrăcăminte” (Deuteronom 10:18).

(3) Învățătura despre providența lui Dumnezeu ne învață să ne iubim vrăjmașii. Isus a subliniat că Dumnezeu face ca soarele să răsară și peste cel rău, și peste cel bun, și că El trimite ploaie și peste cel neprihănit, și peste cel necredincios (Matei 5:43-48). Care este lecția pentru noi? Și noi trebuie să ne iubim vrăjmașii (v. 44-45).

(4) Învățătura despre răscumpărare îl învață pe soț să își iubească soția. Pavel scria: „Bărbaților, iubiți-vă nevestele cum a iubit și Hristos Biserica și S-a dat pe Sine pentru ea, ca s-o sfințească, după ce a curățit-o prin botezul cu apă prin Cuvânt” (Efeseni 5:25-26). Dragostea lui Hristos manifestată în Evanghelie este modelul și motivația pentru dragostea soțului pentru soția lui.

(5) Învățătura despre dragostea lui Dumnezeu îi determină pe toți copiii lui să îi iubească pe ceilalți credincioși. Ioan scrie: „Și dragostea stă nu în faptul că noi am iubit pe Dumnezeu, ci în faptul că El ne-a iubit pe noi, și a trimis pe Fiul Său ca jertfă de ispășire pentru păcatele noastre. Preaiubiților, dacă astfel ne-a iubit Dumnezeu pe noi, trebuie să ne iubim și noi unii pe alții” (1 Ioan 4:10-11; vezi și Ioan 13:34-35). De asemenea, Pavel spune să „umblăm în dragoste” unii față de alții, „după cum și Hristos ne-a iubit, și S-a dat pe Sine pentru noi ‚ca un prinos și ca o jertfă de bun miros’ lui Dumnezeu” (Efeseni 5:2). Cu cât învățăm mai multe despre felul în care Dumnezeu ne-a iubit în Hristos, cu atât mai bine vom ști cum să ne iubim unii pe alții și cu atât mai mult ne vom adânci în dragostea noastră reciprocă.

Învățătura sănătoasă aduce înaintea noastră lungimea, lățimea, înălțimea și adâncimea dragostei lui Dumnezeu (Efeseni 3:18). Ea ne cheamă să ne minunăm de ea, să-L lăudăm pe Dumnezeu pentru ea și să fim schimbați de ea. Atunci când medităm asupra dragostei pe care Dumnezeu a demonstrat-o față de noi în Hristos, prin puterea Duhului Sfânt, inimile noastre sunt umplute de dragoste – pentru Dumnezeu, pentru aproapele nostru, și pentru frații și surorile noastre în Hristos. Iată felul în care Jonathan Edwards, acel deosebit păstor din secolul al XVIII-lea, exprima acest lucru:

„Lucrarea de răscumpărare pe care Evanghelia ne-o face cunoscută ne motivează mai presus de orice la dragoste, căci acea lucrare a constituit cea mai glorioasă și mai minunată manifestare a dragostei care a fost văzută sau auzită vreodată… Descoperirile adevărate ale caracterului divin ne determină să-L iubim pe Dumnezeu ca fiind binele suprem. Ele pun alături și unesc inima în dragoste față de Hristos. Ele înclină sufletul să curgă în râuri de dragoste față de copiii lui Dumnezeu și față de toată omenirea.”¹¹

În același timp, învățătura sănătoasă oferă un model pentru dragostea noastră. Noi suntem chemați să umblăm în dragoste așa cum Hristos ne-a iubit. Soții sunt chemați să-și iubească soțiile așa cum Hristos a iubit biserica și S-a dat pe Sine pentru ea.

La fel cum Hristos nu ne-a iubit doar cu limba și cu vorba (1 Ioan 3:16-18), tot așa și noi trebuie să ne iubim reciproc în modalități tangibile și jertfitoare.

Învățătura sănătoasă vizează dragostea – orice fel de dragoste autentică.

DOCTRINA ȘI DRAGOSTEA ÎN VIEȚILE NOASTRE ȘI ÎN VIAȚA BISERICII

Ce schimbări ar trebui să se petreacă în aceste condiții în viețile noastre și în viața bisericii?

În primul rând, ea constituie o soluție pentru lipsa dragostei. Dacă dragostea ta pentru Dumnezeu se răcește, poți să o reîncălzești prin a lua o doză mare de învățătură sănătoasă, prin a medita asupra ei cu rugăciune, și a o adăposti în inima ta, prețuind-o mult. Jonathan Edwards spunea: „Când adevărul învățăturilor glorioase și al promisiunilor Evangheliei este conștientizat, aceste doctrine și promisiuni sunt asemenea multor funii de dragoste, care cuprind inima și o atrag în dragoste față de Dumnezeu și față de Hristos”¹².

Sau poate că te lupți să iubești o anume persoană. Poate că este vorba despre un membru dificil din familie, un șef dominator sau un membru al bisericii care te tratează cu răceală. Oprește-te și ia aminte cu răbdare la cât de profund ai fost iubit de către Dumnezeu în Hristos. „Pentru un om neprihănit cu greu ar muri cineva; dar pentru binefăcătorul lui, poate că s-ar găsi cineva să moară. Dar Dumnezeu Își arată dragostea față de noi prin faptul că, pe când eram noi încă păcătoși, Hristos a murit pentru noi” (Romani 5:7-8). Creștine, iată cum ai fost iubit de Dumnezeu. Pe când erai vrăjmașul Lui, El te-a împăcat cu Sine prin moartea Fiului Său (Romani 5:9). Calea către o dragoste mai mare față de ceilalți începe cu o apreciere mai profundă a lungimii, lățimii, înălțimii și adâncimii dragostei lui Dumnezeu pentru tine, care strălucește cel mai mult în Evanghelia Fiului Său.

Apoi, așa cum am văzut deja, dragostea lui Dumnezeu ne-a fost arătată în Hristos, iar ea constituie temelia dragostei noastre reciproce în biserică. Îi iubești pe ceilalți creștini doar pentru ceea ce poți căpăta din partea lor, sau pentru că atât tu cât și ei sunteți iubiți de Dumnezeu? Îi iubești pe ceilalți credincioși chiar și atunci când ei îți dau o mulțime de motive pentru care să nu-i iubești? Se manifestă dragostea ta față de ceilalți membri ai bisericii dincolo de diferențele care, în această lume, în mod obișnuit, ar reduce dragostea la tăcere, precum diferențele de statut social, avuții și culoare a pielii?

În fapt, Biblia face din dragostea noastră pentru frații și surorile noastre în Hristos testul realității cunoașterii de către noi a dragostei lui Hristos. „Dacă zice cineva: ‚Eu Îl iubesc pe Dumnezeu’, și urăște pe fratele său, este un mincinos; căci cine nu iubește pe fratele său, pe care-l vede, cum poate să iubească pe Dumnezeu, pe care nu-L vede?” (1 Ioan 4:20; vezi și 1 Ioan 3:17-18).

Bisericile noastre ar trebui să fie caracterizate de o dragoste reciprocă ce se manifestă față de toți cei ce cheamă Numele Domnului Isus Hristos, iar dragostea, nu uitați, este hrănită prin învățătura sănătoasă. Dacă amărăciunea, bârfa și vorbirea de rău îți răvășesc biserica, învățătura sănătoasă este unul dintre instrumentele necesare pentru a o aduce la locul ei. Dacă rivalitățile și dezbinările sufocă dragostea bisericii, ea are nevoie să respire din nou aerul bogat al învățăturii sănătoase. Dacă vrem să îi putem iubi pe cei aparent nevrednici de iubire și să ne împăcăm cu vrăjmașii noștri, trebuie să ne amintim că Dumnezeu a făcut chiar aceste lucruri pentru noi, în Hristos.

Dacă există oameni în bisericile noastre care sunt dificil de iubit, ei bine, așa suntem și noi. Dar acest lucru nu L-a împiedicat pe Mântuitorul nostru să ne iubească până la capăt, chiar până la cruce. Cu cât suntem modelați mai profund de acest adevăr, cu atât mai mult vor fi transformate viețile noastre și viața bisericilor noastre în asemănare cu această dragoste.

ASEMENEA UNUI VELIER CARE PRINDE VÂNTUL

Spre deosebire de un vânt care încetează să bată și te lasă izolat în mijlocul mării, dragostea lui Dumnezeu este ca un vânt permanent care nu te abandonează niciodată. Nici măcar păcatele noastre nu pot pune în pericol dragostea Lui pentru noi. În fapt, măreția dragostei Lui este manifestată în mod precis prin faptul că El ne iubește în ciuda păcatelor noastre.

Dragostea lui Dumnezeu este o expresie a naturii Sale. „Dar Dumnezeu, care este bogat în îndurare, pentru dragostea cea mare cu care ne-a iubit, măcar că eram morți în greșelile noastre, ne-a adus la viață împreună cu Hristos (prin har sunteți mântuiți)” (Efeseni 2:4-5). Dumnezeu este bogat în îndurare. El i S-a revelat lui Moise ca „plin de îndurare și milostiv, încet la mânie, plin de bunătate și credincioșie, care Își ține dragostea până în mii de neamuri de oameni, iartă fărădelegea, răzvrătirea și păcatul” (Exod 34:6-7). Iar Ioan surprinde toate aceste lucruri în doar câteva cuvinte: „Cine nu iubește, n-a cunoscut pe Dumnezeu; pentru că Dumnezeu este dragoste” (1 Ioan 4:8).

Dumnezeu este dragoste, iar El ne-a iubit într-un chip minunat în Hristos. Dragostea Lui pentru noi constituie temelia, sursa și modelul dragostei noastre pentru El, pentru aproapele nostru, pentru ceilalți creștini și chiar pentru vrăjmașii noștri. Dragostea noastră răspunde dragostei Lui, așa cum un velier prinde vântul și răspunde acestuia.

Învățătura sănătoasă vizează dragostea.

Capitolul 5

ÎNVĂȚĂTURA SĂNĂTOASĂ VIZEAZĂ UNITATEA

Jason este unul dintre cei mai buni prieteni pe care i-am avut în facultate. Ne-am întâlnit în cadrul unei lucrări de slujire în campusul universitar în decursul primului an, ne-am alăturat aceleași biserici și am ajuns să împărțim chiar și aceeași cameră. În decursul acelor ani s-a forjat între noi o prietenie care a continuat să ne aducă amândurora încurajare, bucurie și modelare reciprocă.

Jason și cu mine suntem amândoi din California. Amândoi suntem de culoare albă. Amândoi suntem muzicieni – Jason este un pianist clasic foarte talentat. Amândoi avem o pasiune pentru cărți și ne place să vorbim de asemenea unul cu celălalt. Ai putea spune că avem o mulțime de lucruri în comun.

Pe de altă parte, venim din familii complet diferite și chiar din circumstanțe economice diferite. Apoi, avem personalități destul de diferite, de unde și începe adevărata distracție.

În ceea ce îl privește, Jason este sigur că n-ar fi putut să-mi fie prieten dacă n-am fi fost amândoi creștini. Poate că asta se datorează faptului că eu sunt un tip de toată isprava, pe când el este mai ciudățel? Nu-i adevărat. Poate că ține de contextele de unde venim. Da, asta poate fi o parte din cauză. Poate că totul ține de faptul că personalitatea mea îl necăjește atât de mult pe Jason, încât el n-ar fi putut să se apropie vreodată de mine dacă n-ar fi fost locuit de Duhul Sfânt.

Oricare ar fi motivul, Jason este complet convins că el n-ar fi fost niciodată prietenul meu dacă n-ar fi fost Hristos la mijloc. De-a lungul anilor, el mi-a spus acest lucru adesea și în termeni foarte categorici. Aproape că mă face să mă simt un pic nesigur! Sunt eu un tip atât de dificil? Atât de greu de suportat? Atât de nesuferit?

Ideea este că, în ciuda diferențelor noastre, Jason și cu mine suntem niște prieteni grozavi. Cel puțin conform lui Jason, acest lucru nu s-ar fi petrecut niciodată dacă n-ar fi fost Evanghelia la mijloc.

CUM POATE BISERICA SĂ ADUCĂ ÎMPREUNĂ CEEA CE LUMEA DESPARTE?

Prietenia aceasta alimentată de Evanghelie, de care eu și Jason ne bucurăm, este o simplă licărire a manifestării glorioase a unității de care se bucură biserica Domnului nostru Isus Hristos.

Pentru a ajunge la unitate, Jason și cu mine trebuie să trecem peste niște bariere – în principal bariera personalității mele complicate. Dar lumea este astăzi ruptă în bucăți de dezbinări mult mai profunde. Cred că îți vin rapid în minte probleme precum etnia, statutul social sau sexul.

Societatea noastră se laudă cu toleranța și incluziunea, și totuși zeci de divizări profunde ajung să împartă oamenii în mulțimi de tabere. Ceea ce este mai rău e că astfel de divizări ajung să îi pună pe oameni în poziții antagonice, în ciuda multor eforturi de a obține contrariul. De exemplu, în America de astăzi, discriminarea rasială este nu doar legiferată în sensul interdicției ei, ci și stigmatizată, și totuși rasismul se găsește profund înrădăcinat în inimile și mințile noastre. Și n-are nevoie de prea multe lucruri ca să fie adus la suprafață.

Totuși, biserica transcende cu adevărat aceste diferențe și diviziuni: „Nu mai este nici Iudeu, nici Grec; nu mai este nici rob nici slobod; nu mai este nici parte bărbătească, nici parte femeiască, fiindcă toți sunteți una în Hristos Isus” (Galateni 3:28; vezi și Coloseni 3:11). Cum poate spune Pavel așa ceva? Cum poate biserica să treacă dincolo de aceste diviziuni, care continuă să sfideze cele mai bune eforturi ale lumii de a le depăși?

În Galateni, Pavel tratează unitatea evreilor și a grecilor, a celor sclavi și a celor liberi, a bărbaților și femeilor, subliniind că ea este un rezultat al faptului că noi suntem justificați – declarați neprihăniți de către Dumnezeu – pe baza credinței și doar a credinței, nu pe baza unor fapte bune ale noastre. Galatenii începuseră să se bizuie pe circumcizie și pe respectarea Legii pentru ca astfel să obțină mântuirea (Galateni 3:1; 5:2-4). De aceea, Pavel ne reamintește că noi suntem socotiți neprihăniți înaintea lui Dumnezeu „prin credința în Hristos, iar nu prin faptele Legii” (Galateni 2:16).

De aceea, evreii etnici sau cei convertiți la iudaism ce se aflau sub autoritatea Legii nu puteau să pretindă niciun fel de superioritate în fața fraților lor dintre Neamuri: „Înțelegeți și voi dar, că fii ai lui Avraam sunt cei ce au credință” (Galateni 3:7). Calitatea de nevinovați înaintea lui Dumnezeu și, ca urmare a acesteia, calitatea de membri în poporul lui Dumnezeu, ne sunt date doar prin harul lui Dumnezeu, doar prin credință, și doar în Hristos. De aceea, calitatea de neprihăniți înaintea lui Dumnezeu și membralitatea în poporul lui Dumnezeu sunt disponibile tuturor celor care vin la Hristos prin credință, indiferent de etnie, statut social, sex sau orice alt criteriu.

Cu alte cuvinte, doctrina justificării prin credință este fundamentul unității Bisericii. Toți cei care au venit la Hristos și și-au mărturisit credința prin botez s-au „îmbrăcat cu Hristos” (Galateni 3:27) și astfel sunt moștenitori ai tuturor promisiunilor lui Dumnezeu (Galateni 3:28). Întrucât noi, cei din biserică, ne-am îmbrăcat toți cu Hristos, suntem cu toții una în Hristos (Galateni 3:28). Doar Hristos este calea de intrare în biserică. Nu este nevoie să fii capabil să îți trasezi genealogia până la Avraam. Nu trebuie să aparții unui anume partid politic sau să trăiești într-o anumită parte a orașului. Nu trebuie să ai un anume titlu academic sau să câștigi un salariu mare. Toți sunt invitați să-și pună credința în Hristos și, astfel, toți cei care fac asta sunt bineveniți în biserică drept frați și surori, membri ai aceleiași familii, având același drepturi în casa lui Dumnezeu.

Unitatea bisericii este întemeiată și decurge din doctrina justificării prin credință. Aceasta este una dintre multele modalități prin care doctrina sănătoasă vizează unitatea bisericii.

ÎNVĂȚĂTURA SĂNĂTOASĂ ȚINTEȘTE LA UNITATE

O lecție similară poate fi găsită în 1 Corinteni. Pavel a fost îndemnat să le scrie corintenilor datorită certurilor lor și a dorinței lor de a face tot felul de tabere: „Vreau să spun că fiecare dintre voi zice: ‚Eu sunt al lui Pavel!’ – ‚Și eu, al lui Apolo!’ – ‚Și eu, al lui Chifa!’ – ‚Și eu, al lui Hristos!’” (1 Corinteni 1:12). Răspunsul lui Pavel față de această dezbinare este uimitor: „Hristos a fost împărțit? Pavel a fost răstignit pentru voi? Sau în numele lui Pavel ați fost voi botezați?” (1 Corinteni 1:13).

Pavel spune că biserica n-ar trebui să fie împărțită după cum nici Hristos nu este împărțit. De ce? Pentru că biserica este trupul lui Hristos, așa cum Pavel explică în detaliu în capitolul 12. Mai mult, oamenii n-ar fi trebuit să își afirme dedicarea lor totală față de nimeni, ci doar față de Hristos, pentru că Hristos a fost Cel răstignit pentru păcatele noastre (vezi 1 Corinteni 15:1-4). Apoi, creștinii sunt botezați în Numele Dumnezeului Triunic, nu în numele vreunui învățător omenesc (vezi Matei 28:19). Astfel, creștinii Îi aparțin Domnului, nu vreunui învățător. Toate aceste întrebări retorice din 1 Corinteni 1:13 constituie argumente teologice în favoarea unității bisericii. Întrucât suntem trupul lui Hristos, ar trebui să fim uniți, nu divizați. Întrucât dedicarea noastră ultimă este față de El și suntem botezați în Numele Lui, n-ar trebui să împărțim bisericile noastre în facțiuni situate în jurul liderilor favoriți.

Unitatea bisericii este întemeiată pe învățătura sănătoasă și decurge din aceasta. Din nou, învățătura sănătoasă este un sumar al învățăturii biblice ce este credincios față de Biblie și folositor pentru viață. Așadar, când unitatea bisericii din Corint era pusă sub pericol, Pavel apelează la fundamentele teologice pentru a-i aduce înapoi, în conformare cu planul lui Dumnezeu. Învățătura sănătoasă nu este doar fundamentul unității, ci ea este și restauratorul unității. Ea nu oferă doar modelul pentru unitate, ci ajută și la realinierea unei biserici la acel model, când acesta ajunge părăsit. Învățătura sănătoasă vizează unitatea. Vedem aceeași dinamică în Efeseni 4, unde Pavel ne îndeamnă să umblăm într-o modalitate vrednică de chemarea noastră (v. 1). Cum ar trebui să facem asta? Prin a fi smeriți, blânzi și răbdători, suportându-ne slăbiciunile unul altuia în dragoste și fiind preocupați să „păstrăm unirea Duhului, prin legătura păcii” (Efeseni 4:2-3). Principala noastră chemare în umblarea în credință include dragostea reciprocă, suportarea cu smerenie a slăbiciunilor reciproce și străduința de a păstra unitatea bisericii.

De ce ar trebui să facem asta? Pavel răspunde prin a ne duce înapoi la realitățile cele mai profunde ale credinței noastre: „Este un singur trup, un singur Duh, după cum și voi ați fost chemați la o singură nădejde a chemării voastre. Este un singur Domn, o singură credință, un singur botez. Este un singur Dumnezeu și Tată al tuturor, care este mai pe sus de toți, care lucrează prin toți și care este în toți” (Efeseni 4:4-6). Orice lucru care are legătură cu credința noastră proclamă: „Unitate!” Există un singur trup al lui Hristos. Există un singur Duh care ne dă viața cea nouă. Există o singură nădejde la care suntem chemați. Există un singur Domn Isus Hristos, o singură credință în acel Domn și un singur botez în același Nume. Există un singur Tată peste toți, iar Tatăl, Fiul și Duhul sunt un singur Dumnezeu.

Unitatea bisericii este întemeiată pe unitatea credinței. De aceea, suntem chemați să păstrăm legătura păcii care ne ține uniți, unitate pe care ne-a dat-o Duhul Sfânt. Întrucât biserica este cu adevărat una, și noi suntem chemați să fim una.

ACUL ȘI AȚA NECESARE PENTRU REPARAREA ȚESĂTURII UNITĂȚII

Trist este faptul că, mult prea adesea, bisericile noastre nu sunt unite. Suntem prea des fragmentați de aceleași lucruri care îi despart pe necreștini. Prea des permitem amărăciunii, invidiei, bârfei, rivalităților și judecăților pripite să apuce țesătura fragilă a unității și să o rupă în bucăți.

De aceea, n-ar trebui să ne surprindă că Scriptura ne îndeamnă să căutăm, să menținem și să reparăm unitatea din interiorul bisericilor noastre. Pavel le scria Filipenilor în felul următor: „Deci, dacă este vreo îndemnare în Hristos, dacă este vreo mângâiere în dragoste, dacă este vreo legătură a Duhului, dacă este vreo milostivire și vreo îndurare, faceți-mi bucuria deplină, și aveți o simțire, o dragoste, un suflet și un gând” (Filipeni 2:1-2). Asemenea pasajelor din 1 Corinteni 1 și Efeseni 4, Pavel apelează la rădăcinile doctrinare ale unității noastre. El apelează la binecuvântările Evangheliei pentru a ne spune, cu alte cuvinte: „Dacă ați gustat bunătatea binecuvântărilor Evangheliei, atunci vă rog să păstrați acest lucru – unitatea bisericii.”

Observați că el are în vedere o unitate completă – unitatea gândului și a inimii, unitatea simțămintelor și a gândirii. El dorește ca biserica să fie strâns unită, așa cum ața de bumbac din hainele noastre ține strâns acea țesătură într-o singură bucată. El dorește ca unitatea bisericii să fie la fel de curată și rezonantă după cum o orchestră ajunge să cânte pe aceeași notă.

Cum ar trebui să caute o biserică să trăiască într-o astfel de unitate? „Nu faceți nimic din duh de ceartă sau din slavă deșartă; ci în smerenie fiecare să îl privească pe altul mai presus de el însuși. Fiecare dintre voi să se uite nu la foloasele lui, ci și la foloasele altora” (Filipeni 2:3-4). Smerenia slujește la întărirea unității. Atunci când noi îi considerăm pe ceilalți mai importanți decât propriile persoane, lăsăm deoparte agendele noastre și le slujim acestora. Dăm drumul mâinilor noastre strânse de pe ceea ce dorim pentru noi și le întindem către ceilalți, spre a-i ajuta.

Apoi Pavel își reiterează chemarea: „Să aveți în voi gândul acesta, care era și în Hristos Isus” (Filipeni 2:5). La ce gând face el referire? Gândul care L-a determinat pe Hristos să nu socotească egalitatea cu Dumnezeu ca fiind un lucru de apucat, ci să Se facă slujitor nouă. Gândul că era gata să fie ascultător până la moarte, și încă o moarte de cruce. Acesta este gândul pe care Pavel ne îndeamnă să îl nutrim (Filipeni 2:6-9).

Pavel îi îndeamnă pe filipeni la smerenie în slujba unității, în imitarea Domnului care S-a smerit pe Sine pentru a ne mântui. Cu alte cuvinte, acest pasaj pune laolaltă învățătura și îndemnul pe cât de strâns este posibil. Am primit gândul lui Hristos, ca și încurajarea în El și părtășia cu Duhul Sfânt (Filipeni 2:1-2, 5), și toate datorită jertfei Lui altruiste pentru noi (Filipeni 2:6-11). În întruparea Lui, în smerirea și răstignirea Lui, Isus ne-a considerat mai importanți decât pe Sine. El nu s-a uitat la interesele Sale, ci la ale noastre. El n-a căutat binele Său, ci binele altora.

Aceste învățături doctrinare bogate formează, așadar, modelul pe care noi să îl urmăm în viața bisericii. Aceste reflecții profunde asupra lucrării lui Hristos ne arată urmele pașilor Lui, pe care trebuie să mergem. Isus este Mântuitorul nostru și exemplul nostru. Noi creștem în smerenie, un ingredient cheie pentru unitate, atunci când ne uităm la ceea ce Hristos a făcut pentru noi și la felul în care El ne cheamă să mergem pe aceeași cale.

Rivalitatea și nemulțumirea sunt probleme pe cât de practice ne putem imagina, și totuși soluția Scripturii față de ele nu este una doar practică, ci este și doctrinară. Întruparea lui Hristos ne învață smerenia. Smerenia lui Hristos și moartea Lui substitutivă ne învață să punem interesele celorlalți membri ai bisericii înaintea intereselor noastre. Noi suntem chemați să-i slujim pe ceilalți pentru că Isus nu S-a slujit pe Sine, ci pe noi.

Învățătura sănătoasă este temelia și sursa unității bisericii. Este modelul unității acesteia. Și nu doar atât, ci ea ne și echipează să căutăm, să păstrăm și să reparăm unitatea bisericii. Ea ne convinge să luptăm împotriva dezbinărilor. Ea stinge focurile rivalității și ne ajută să țesem împreună haina unității bisericii, pe care o rupem prea repede în bucăți.

CAUTĂ O UNITATE MAI PUTERNICĂ ȘI MAI FLEXIBILĂ

Asemenea unei haine fine din mătase, unitatea bisericii este deopotrivă prețioasă și delicată. Așa cum spunea psalmistul: „Iată, ce plăcut și ce dulce este să locuiască frații împreună!... Este ca roua Hermonului, care se pogoară pe munții Sionului, căci acolo dă Domnul binecuvântarea, viața, pentru veșnicie” (Psalmii 133:1, 3). Totuși, cât de ușor este ca amărăciunea să înlocuiască dulceața, discordia să înlăture armonia și facțiunile să ia locul prieteniei.

Iată de ce nu trebuie să unim bisericile noastre în jurul vreunui alt lucru în afara Evangheliei și a învățăturilor care decurg din și se întemeiază pe Evanghelie. Este mult prea ușor să unim bisericile noastre în jurul unor lucruri care nu țin de învățătura sănătoasă, precum afinități politice, metode de educație, stil de muzică, hrană organică, tradiții denominaționale sau orice alte lucru. În majoritatea bisericilor, membrii pot avea multe lucruri în comun dincolo de credința lor, dar credința Scripturilor este ingredientul esențial al unității noastre. Ea trebuie să fie substanța, temelia și baza unității noastre.

Testul acesteia poate fi dat atunci când putem să-i iubim pe membrii bisericii care mărturisesc aceeași credință, dar care totuși diferă de noi în aspecte precum afinități politice, opțiuni de școlarizare, hrana pe care o consumăm sau preferințele muzicale. Putem să punem oare interesele noastre mai prejos de interesele lor? Putem să îi primim pe frații și surorile noastre care sunt uniți cu noi prin învățătura sănătoasă, dar care sunt diferiți cultural și etnic, sau care au opțiuni diferite într-o mulțime de alte aspecte? Dacă nu, atunci unitatea noastră nu este întemeiată pe Evanghelie și pe învățătura sănătoasă, ci pe preferințe și tradiții omenești.

Unitatea bisericii este adesea fragilă pentru că nu este construită pe lucruri sănătoase. Unitatea în jurul tradițiilor culturale și a preferințelor personale este șubredă. Pune puțină presiune asupra ei, și va fi zdrobită în bucăți. Prin contrast, unitatea zidită pe învățătura sănătoasă este puternică și flexibilă, ca o casă zidită solid, pe o fundație bună. Atunci când furtuna lovește în ea, ar putea să scârțâie în articulațiile ei, datorită vântului, dar nu va fi zdrobită.

Învățătura sănătoasă constituie substanța și centrul unității bisericii. Așadar, ar trebui să unim bisericile noastre pe adevărata învățătură biblică, nu în funcție de tradiții culturale, aspecte politice sau alte criterii.

O UNITATE CARE SFIDEAZĂ ORICE EXPLICAȚIE

Prin Evanghelie și doar prin Evanghelie, bisericile noastre pot demonstra o unitate care uimește lumea. De aceea, o astfel de unitate aduce o mărturie despre puterea Evangheliei. Isus s-a rugat ca poporul Său să fie una, așa încât lumea să ajungă să creadă că El este de la Dumnezeu (Ioan 17:20-21). Unitatea bisericii ilustrează înțelepciunea lui Dumnezeu înaintea întregii creații, inclusiv înaintea puterilor cerești (Efeseni 3:10).

Unitatea bisericii întemeiată pe doctrina sănătoasă sfidează explicațiile omenești. Doar Dumnezeu poate să pună în același trup Evrei și Neamuri, sclavi și oameni liberi, democrați și republicani, homeschooleri și cei de școală publică. Iar El face acest lucru prin Evanghelie, prin care oricine își pune nădejdea în Hristos este socotit neprihănit și binevenit în poporul Său.

Așadar, roagă-te pentru unitatea bisericii tale. Caută această unitate. Păstreaz-o. Repar-o atunci când este deteriorată. Și fă toate acestea prin a te întoarce în mod repetat la marile doctrine ale Scripturii, întrucât învățătura sănătoasă are ca țintă unitatea bisericii.

Capitolul 6

ÎNVĂȚĂTURA SĂNĂTOASĂ VIZEAZĂ ÎNCHINAREA

Ai fost vreodată în situația de a fi captivat total de o narațiune? Este acea stare cauzată de lectura unei cărți atât de convingătoare, încât narațiunea nu-ți va permite să pui cartea jos. Stai treaz mult prea mult timp în noapte („doar vreau să termin acest capitol... și următorul.”) Neglijezi sarcini importante („mărunțișurile pot aștepta”) și oameni importanți („îmi pare rău, iubito, spuneai ceva?”). Intenționat sau nu, te izolezi de restul lumii până închei lectura cărții. Când totul se termină, te uiți în jurul tău cu privirea încețoșată, pe jumătate prezent în cartea ta. Personajele ce te-au însoțit câteva zile îți bântuie acum gândurile asemenea unor fantome, pe măsură ce încerci să te întorci în viața reală.

Ultima dată când am trăit o astfel de stare a fost când citeam o nuvelă destul de lungă, într-o perioadă când aveam de studiat un curs intensiv de teologie. Așadar, a trebuit să scap de prinsoarea cărții într-o noapte și să stau până târziu, lecturând un manual gros și cu limbaj sec despre teologii moderni. Am dozat timpul așa încât să citesc de trei ori fiecare pagină, și am făcut asta de fiecare dată, dar cu un rezultat ciudat. Pe măsură ce alunecam către somn, cuvintele din manualul de teologie aveau să se transforme în personaje și evenimente din nuvela pe care tocmai o citisem. Creierul era atât de absorbit în narațiunea acelei nuvele încât a împins-o până la limita minții mele și a revărsat-o peste paginile din fața mea.

Este clar că astfel de stări nu sunt întotdeauna de dorit. Există un timp și un loc potrivit pentru o carte captivantă, și sunt multe momente și locuri mai potrivite pentru a păstra acea carte în siguranță pe raftul bibliotecii.

Dar, mai ales pentru un ciudat ca mine, există ceva profund satisfăcător în legătură cu starea de om pierdut pe paginile unei cărți. Ești total concentrat, și totuși complet relaxat. Ești perfect calm, și totuși turnura narațiunii poate să-ți facă inima să bată tare.

Evident, cărțile nu sunt singurele lucruri care te pot captiva în felul acesta. Ai fost vreodată într-o drumeție prin munți când, după ce ai trecut de o stâncă, peisajul dinaintea ta te-a lăsat mut? Ai fost prins atât de mult într-o conversație cu un prieten încât, când te-ai oprit să te uiți la ceas pentru prima dată, ai constatat că e deja ora două dimineața? Ai derulat vreodată un cântec repetându-l ore în șir, pentru a descoperi că ți-a plăcut mai mult a 53-a oară decât la început?

Există unele lucruri care nu doar că ne plac, ci găsim încântare în ele. Lucruri care ne scot din noi înșine. Lucruri în care ne pierdem și care ne creează o senzație plăcută.

ÎNVĂȚĂTURA SĂNĂTOASĂ ARE CA ȚINTĂ ÎNCHINAREA

Mulți creștini caută acest fel de experiență în închinare, mai ales în momentele de închinare publică ale bisericii. Și nu e nimic greșit în asta. Închinarea înaintea lui Dumnezeu ar trebui să ne cuprindă mințile și inimile. Ar trebui să ne scoată din noi înșine. Dar problema este că, mai ales când vine vorba de închinarea bisericii, putem să cădem în capcana de a crede că scopul închinării ar fi să avem parte de o experiență emoțională intensă. Putem să privim la închinare în principal ca la un timp în care ne exprimăm pentru încântarea noastră. Putem chiar să începem să credem că închinarea, sincer vorbind, are de-a face cu noi.

Evident că noi știm că închinarea nu ne are pe noi în vedere, ci pe Dumnezeu. Psalmul 29:2 ne spune: „Dați Domnului slava cuvenită Numelui Lui!”. Așa cum o definește Biblia, închinarea înseamnă să-I dăm lui Dumnezeu slava pe care El o merită pentru cine este El și pentru ceea ce a făcut El pentru noi, în Hristos. Închinarea înseamnă să-I dăm lui Dumnezeu adorarea, lauda și ascultarea din inimă, pe care I le datorăm. Iată de ce învățătura sănătoasă are ca țintă închinarea.

ÎNVĂȚĂTURA SĂNĂTOASĂ ESTE COMBUSTIBILUL ÎNCHINĂRII

Învățătura sănătoasă țintește la închinare după cum lemnul este făcut pentru foc. Dacă îți dorești o flacără mare, care să dureze toată noaptea, atunci va trebui să aduni o grămadă uriașă de bușteni uscați. Tot așa, învățătura sănătoasă alimentează închinarea noastră. D.A. Carson spunea: „Ceea ce ar trebui să facă închinarea încântătoare pentru noi nu este în primul rând frumusețea ei estetică sau noutatea ei, ci obiectul ei: Dumnezeu Însuși este încântător și minunat, iar noi învățăm să ne găsim încântare în El”¹³. Învățătura sănătoasă ne instruiește cum să ne găsim încântarea în Dumnezeu pentru că ea ne arată cât de încântător este El. Ea aduce înaintea ochilor noștri perfecțiunea caracterului Său, abundența harului Lui și măreția stăpânirii Sale suverane peste toate lucrurile.

Învățătura sănătoasă ne spune de ce trebuie să ne închinăm lui Dumnezeu. Și tot ea ne atrage și ne motivează în închinare, atunci când pătrunde adânc în inimile noastre.

Vedem aceste lucruri manifestate peste tot în cartea Psalmilor. Să luăm, de exemplu, Psalmul 95. El începe cu o chemare uimitoare la închinare: „Veniți să cântăm cu veselie Domnului, și să strigăm de bucurie către Stânca mântuirii noastre. Să mergem înaintea Lui cu laude, să facem să răsune cântece în cinstea Lui!” (Psalmii 95:1-2) Dar acel psalm nu ne poruncește doar să ne închinăm, ci ne spune și de ce: „Căci Domnul este un Dumnezeu mare, este un Împărat mare mai presus de toți dumnezeii. El ține în mână adâncimile pământului, și vârfurile munților sunt ale Lui. A Lui este marea, El a făcut-o, și mâinile Lui au întocmi uscatul” (Psalmii 95:3-5). Observați acel mic cuvânt „căci”, de la începutul versetului 3? Psalmul ne introduce motivele pentru care să ne închinăm înaintea lui Dumnezeu. El întemeiază lauda noastră pe vrednicia inerentă a lui Dumnezeu de a I se aduce închinare. Noi ar trebui să ne închinăm înaintea lui Dumnezeu, după cum spune versetul 3, pentru că El este măreț. El este înălțat ca Rege deasupra așa-numiților „dumnezei”. Noi ar trebui să ne închinăm înaintea lui Dumnezeu pentru că doar El este Împărat suveran peste tot pământul. El nu are rival în ceruri și n-ar trebui să aibă niciun rival în inimile noastre.

Versetele 4 și 5 ne oferă mai departe dovezi ale măreției lui Dumnezeu. Ele ne reamintesc faptul că Dumnezeu a creat lumea și, de aceea, El este stăpân peste această lume. Cei mai înalți munți și cele mai adânci văi ale mărilor sunt ale Lui. Doar Dumnezeu a creat, susține și stăpânește peste pământ.

De aceea și noi, în calitate de creaturi ale lui Dumnezeu, suntem obligați să ne revărsăm inimile înaintea Lui în laudă, cu mulțumire, adorare și uimire. Ar trebui să Îi cântăm din același motiv pentru care îngerii I-au cântat atunci când Dumnezeu a creat cerurile și pământul: pentru că întreaga creație ilustrează gloria, puterea, înțelepciunea, frumusețea și stăpânirea minunată ale lui Dumnezeu.

După aceasta, psalmul ne cheamă din nou la închinare: „Veniți să ne închinăm și să ne smerim, să ne plecăm genunchiul înaintea Domnului, Făcătorului nostru!” (Psalmii 95:6). Și din nou psalmul ne oferă motivele acestei închinării: „Căci El este Dumnezeul nostru, și noi suntem poporul pășunii Lui, turma, pe care o povățuiește mâna Lui” (v. 7a). Dumnezeu este Dumnezeul nostru. El s-a legat de noi, promițând că ne va face bine (Ieremia 32:40). Și ne-a făcut copiii Lui. Noi suntem poporul Lui, iar El este Păstorul nostru (Psalmii 23:1-6; 100:3). El se îngrijește personal de noi, căci ne hrănește din mâna Sa. Aceleași mâini atotputernice ce susțin vârfurile de granit sunt mâinile care se îngrijesc de noi, care ne asigură cele necesare și care ne conduc cu blândețe pe calea pe care trebuie să mergem. Stăpânul maiestos și înălțat peste tot universul S-a apropiat, S-a coborât la noi.

Scriptura ne învață că Dumnezeu ne-a salvat din păcatele noastre, împăcându-ne cu Sine și jurându-Se să îngrijească de tot ceea ce avem nevoie, acum și pe vecie. Toate acestea sunt motive pentru care Îl lăudăm, Îl adorăm, ne veselim de El și ne plecăm înaintea Lui în supunere și ascultare. Toate acestea sunt ceea ce Biblia denumește „închinare”. Iar Psalmul 95 ne arată că o astfel de închinare este hrănită de învățătura sănătoasă.

ÎNVĂȚĂTURA SĂNĂTOASĂ NE ARATĂ CUM SĂ NE ÎNCHINĂM

Totuși, învățătura sănătoasă țintește la închinare nu doar asemenea unui combustibil care alimentează un foc. Ea este și asemenea unei partituri pe care să o interpretăm. În Cuvântul Său, Dumnezeu ne învață cum să ne închinăm înaintea Lui. Doctrina sănătoasă – în mod specific învățătura biblică despre cum ar trebui să ne închinăm înaintea lui Dumnezeu – definește închinarea care este plăcută lui Dumnezeu.

De-a lungul Scripturii, Dumnezeu ne arată în mod repetat faptul că Îi pasă de felul în care ne închinăm înaintea Lui. Când Dumnezeu a chemat Israelul la Sine și i-a dat Legea Lui, le-a spus acestora să nu se închine altor dumnezei și, în același timp, să nu se închine Lui prin intermediul imaginilor (Exod 20:2-6; Deuteronom 4:15-18; 12:31). Ligon Duncan spunea despre aceste lucruri că „asta ne reamintește că există două modalități de a comite idolatrie: închinându-ne la altceva decât la adevăratul Dumnezeu, sau închinându-ne la Dumnezeul adevărat, dar în modalitatea greșită”¹⁴.

Mai mult, Dumnezeu le-a poruncit evreilor să fie atenți să nu adauge și să nu scoată nimic din poruncile Lui legate de felul în care trebuiau să I se închine (Deuteronom 12:29-32). Chiar și deviațiile aparent minore de la planul revelat al lui Dumnezeu pentru închinare au adus cu ele consecințe severe (1 Samuel 15:22; 2 Samuel 6:5-7). De la bun început, Dumnezeu a fost preocupat de felul în care noi ne închinăm înaintea Lui.

Dar, sigur, aici este vorba despre Israel și vechiul legământ. Cum rămân lucrurile cu biserica, pentru că ea se află în noul legământ? Forma închinării creștine diferă cu siguranță de felul în care Israel a primit porunca să se închine lui Dumnezeu. Dar Dumnezeu nu este acum mai puțin preocupat de felul în care ne închinăm Lui decât fusese în vechime. Este adevărat că Noul Testament nu prezintă un model de ordine a slujirii pe care fiecare biserică ar trebui să îl urmeze. Totuși, El ne spune, fie prin porunci, fie prin exemple, ce anume să facem în adunările noastre la închinare. Ar trebui să citim și să predicăm Biblia (1 Timotei 4:13; 2 Timotei 4:2), să ne rugăm (1 Timotei 2:8), să cântăm psalmi, imnuri și cântări spirituale (Efeseni 5:18-19; Coloseni 3:16-17), și să celebrăm Cina Domnului și Botezul (Matei 28:19; 1 Corinteni 11:23-26).

De asemenea, Noul Testament ne vorbește și despre cum să ne închinăm. Suntem chemați să ne închinăm lui Dumnezeu cu mulțumire (Coloseni 3:17), cu reverență (Evrei 12:28-29), în unitate (Romani 15:6), în duh și adevăr (Ioan 4:24), într-o modalitate ordonată (1 Corinteni 14:40) și concepută așa încât să zidească întreg trupul, biserica (1 Corinteni 14:12, 26).

Toată închinarea noastră ca biserici, în fapt, are în același timp o dimensiune orizontală. De exemplu, atunci când cântăm, ne adresăm nu doar lui Dumnezeu, ci și unii altora (Efeseni 5:18-19; Coloseni 3:16-17). Închinarea comună nu se referă la devoțiunile tale personale cu o sută de alți oameni din încăpere. Nu, ci ea are de-a face cu zidirea trupului lui Hristos, chiar și atunci când Îi aducem laude lui Dumnezeu.

Evident, închinarea nu este limitată la ceea ce facem în biserică. Pavel spune că întregile noastre vieți ar trebui aduse ca jertfă de închinare înaintea lui Dumnezeu (Romani 12:1-2). Dar, fie că vorbim despre închinarea comună, fie despre închinarea cu întregile noastre vieți, Scriptura are multe de spus despre ce, de ce și cum să ne închinăm.

Pentru a ne închina corect înaintea lui Dumnezeu, trebuie să știm cum dorește Dumnezeu să I se aducă închinare, iar El a revelat aceste lucruri pentru noi în Cuvântul Său. De aceea, învățătura sănătoasă ne arată cum să Îi aducem închinare lui Dumnezeu. Ea ne învață să urmăm prescripțiile pentru închinare pe care Dumnezeu Însuși ni le-a lăsat scrise.

ÎNVĂȚĂTURA SĂNĂTOASĂ FORMEAZĂ, ALIMENTEAZĂ, INFORMEAZĂ ȘI MOTIVEAZĂ ÎNCHINAREA NOASTRĂ

Ce înseamnă aceste lucruri pentru viețile noastre și pentru viața bisericii?

În primul rând, dacă învățătura sănătoasă vizează închinarea, atunci ea ar trebui să definească substanța și chiar stilul închinării noastre. Dumnezeu ne-a spus cum trebuie să Îi aducem închinare, așa încât trebuie să facem ceea ce El spune. Iar modul de închinare ar trebui să fie întotdeauna filtrat prin caracterul lui Dumnezeu. Cu siguranță că există o mulțime de stiluri și expresii culturale care să Îi aducă slavă lui Dumnezeu. Dar prima întrebare pe care ar trebui să ne-o punem întotdeauna despre, să zicem, un anume cântec de închinare, nu este dacă ne place stilul lui, ci dacă Îl onorează pe Dumnezeu. Iar acest lucru are de-a face în primul rând, chiar dacă nu în mod exclusiv, cu chestiunea conținutului ei.

În al doilea rând, întrucât învățătura sănătoasă este ceea ce alimentează închinarea, serviciile noastre de închinare comună (și viețile noastre devoționale personale) ar trebui să se alimenteze constant din aceasta. Creștinii sunt îndemnați la închinare atunci când sunt uimiți de măreția și gloria lui Dumnezeu, ca și de minunăția mântuirii pe care El a realizat-o pentru noi. Bisericile ar trebui, de aceea, să cânte imnuri și cântări îmbibate în Scriptură și bogate în conținut doctrinar. Noi ar trebui să citim Biblia în adunarea comună, așa cum ne poruncește Scriptura (1 Timotei 4:13), lucru care, în el însuși, este un act de închinare. Rugăciunile noastre, asemenea rugăciunilor biblice, ar trebui să fie înțesate de meditații la adresa Persoanei lui Dumnezeu și a ceea ce El a făcut pentru noi în Hristos. Pe scurt, închinarea noastră ar trebui să fie plină ochi de învățătură sănătoasă.

În al treilea rând, învățătura sănătoasă ar trebui să informeze și să explice închinarea. De ce ne rugăm și Îi cântăm lui Dumnezeu? De ce ascultăm la Cuvântul lui Dumnezeu? De ce celebrăm Cina Domnului? Învățătura sănătoasă ne reamintește de ce ne închinăm și iluminează actele noastre de închinare. Fără lumina clară a învățăturii sănătoase care să strălucească asupra ei, închinarea poate deveni încețoșată și neinteligibilă. Mințile și duhurile noastre trebuie implicate în mod egal în închinare (1 Corinteni 14:15). De aceea, cei care ne conduc serviciile de închinare ar trebui să explice motivul pentru care facem toate aceste lucruri. Învățătura sănătoasă ar trebui să formeze contextul care îl face capabil pe fiecare închinător să se implice cu o inimă hotărâtă și cu o minte care înțelege.

În al patrulea rând, învățătura sănătoasă ar trebui să motiveze închinarea. Asemenea dragostei – care este un element esențial al închinării – închinarea este un răspuns față de Dumnezeu, față de cine este El și ceea ce a făcut pentru noi. De aceea, liderii bisericii ar trebui să își motiveze credincioșii la închinare prin propovăduirea învățăturii sănătoase. Dacă vrei ca membrii bisericii tale să-L laude pe Dumnezeu, arată-le măreția lui Dumnezeu. Dacă vrei ca ei să Îi aducă glorie lui Dumnezeu, arată-le gloria Lui. Dacă vrei ca ei să se plece înaintea lui Dumnezeu într-o dragoste supusă, atunci înalță stăpânirea Lui suverană în predicarea și în învățătura ta.

Închinarea nu este o stare de extaz emoțional după care să alergi, nici o stare letargică a minții, care ar putea fi căpătată prin relaxare mistică. Dimpotrivă, ea este răspunsul inimii, minții, sufletului și puterii noastre față de Dumnezeu, față de ființa Sa glorioasă și față de acțiunile Sale uimitoare. Astfel, noi ne stârnim în închinare nu prin a ne focaliza pe închinare ca atare, ci prin a ne umple ochii minții cu o vedere panoramică a frumuseții și sfințeniei lui Dumnezeu.

Asta înseamnă că nu muzica este ceea ce dirijează închinarea noastră. Dimpotrivă, muzica – mă refer aici la cântarea congregațională – este un vehicul pentru închinarea noastră. Dacă inima și mintea ta nu răspund la măreția de nedescris a lui Dumnezeu, de fapt nu te închini, indiferent cât de pasional ai putea să te bucuri de experiența muzicală în sine.

Mai mult, închinarea este chiar mai puțin dependentă de instrumentația care acompaniază cântările noastre. Muzica instrumentală din biserică ar trebui să susțină cântarea congregațională, însă nu un anume stil de muzică reprezintă cheia care să descuie închinarea noastră. Acea cheie stă în gloria și măreția lui Dumnezeu.

Învățătura sănătoasă ar trebui să dirijeze substanța și stilul închinării noastre. Ea ar trebui să umple conținutul închinării noastre, și ar trebui să motiveze închinarea noastră, întrucât închinarea este întotdeauna un răspuns față de gloria și harul lui Dumnezeu.

CUM SĂ TE PIERZI ÎN ÎNCHINARE

Ar trebui să ne pierdem pe noi înșine în închinare, dar nu în modalitatea în care ne-am gândi uneori.

Nu ajungi să fii captivat de o poveste atunci când încă te îndoiești dacă ai de-a face sau nu o lectură interesantă. Dimpotrivă, ești captivat atunci când povestea este atât de convingătoare, încât uiți complet de tine și de cât de mult timp ai petrecut în lectură.

N-ajungi să fii lăsat mut de perspectiva de pe vârful unui munte dacă, odată ajuns acolo, te holbezi la încălțările tale. Da, ele se poate să fi ajutat la faptul că ai ajuns acolo, dar perspectiva este obiectivul pentru care te afli în acel loc.

Tot așa, nu vei ajunge să te pierzi în închinare prin a te strădui să faci asta. Dimpotrivă, propune-ți să-L glorifici pe Dumnezeu așa cum El merită și dorește. Echipamentul necesar pentru aceasta constă dintr-o minte și o inimă care sunt pline de adevărurile despre El. De fiecare dată când absorbi mai multă învățătură sănătoasă, în fapt alimentezi focul închinării.

Revelația Bibliei legată de caracterul lui Dumnezeu și lucrarea Lui mântuitoare furnizează combustibilul pentru închinare și sunt prescripția acesteia. Ea modelează, alimentează, informează, dirijează și motivează închinarea noastră.

Învățătura sănătoasă vizează închinarea.

Capitolul 7

ÎNVĂȚĂTURA SĂNĂTOASĂ VIZEAZĂ EVANGHELIZAREA

Un fost profesor de muzică avea deasupra ușii biroului său o inscripție care arăta așa: „Practba te fadc pdrfdt”. Sub acel semn era un altul care scria: „Practica te fadc pdrfdt”. Acel semn continua apoi, curățând literă cu literă până când, la baza lui, era scris: „Practica te face perfect.”

„Practica te face perfect” este un proverb probat în timp, dar este unul care și-a pierdut astăzi din însemnătate. Practica poate fi repetitivă, plictisitoare și obositoare, dar este esențială dacă vrei să îți îmbunătățești îndemânarea. Practica necesită disciplină, voință și efort susținut, dar răsplata ei poate fi enormă – și nu vom ajunge vreodată să ne îmbunătățim abilitățile pe vreo altă cale.

Pe când lucram ca muzician, aveam să practic uneori vreme de trei sau patru ore în după-amiaza de dinaintea unui concert de seară. În anumite nopți, saxofonul meu ar fi putut să se simtă ca o extensie a persoanei mele. De-a lungul acelor lungi ore de practică și exercițiu, mintea mea începea să se conecteze cu instrumentul ca și cum ar fi fost parte din trupul meu. Trăind în lumea notelor, eram capabil să vorbesc limba lor mai fluent atunci când ajungeam pe scenă.

Pentru un muzician de jazz, practica este esențială dintr-o mulțime de motive. Ea te ajută să stăpânești cerințele tehnice ale instrumentului tău. Te face capabil să memorezi cântecele și progresiile care constituie structurile pe baza cărora improvizezi. Ea construiește vocabularul la care apelezi pentru a spune lucruri noi, întocmai cum se petrec lucrurile cu vocabularul verbal. Practicarea vocabularului jazz-ului îți dă materiile prime pe care le reformulezi și le combini pentru a da naștere la ceva nou de fiecare dată când cânți. Așadar, cu cât vei exersa mai mult, cu atât mai fluent vei ajunge să interpretezi.

PRACTICA EVANGHELIZĂRII LA MARTIN LUTHER

În decursul celui de-al doilea an de colegiu, am avut o experiență uimitor de asemănătoare în ce privește evanghelizarea.

Vreme de câțiva ani mă alăturasem mai multor colegi creștini pentru a mărturisi Evanghelia în campusul nostru din însorita Californie de Sud. Într-o anume circumstanță, petrecusem câteva ore înainte de întâlnirea noastră citind cartea lui Martin Luther, Robia Voinței. Aceasta este o prezentare riguroasă a învățăturii Scripturii care arată că, fără Hristos, voința noastră este înrobită păcatului și că doar harul suveran al lui Dumnezeu ne poate elibera. Apoi m-am întâlnit cu prietenii mei și ne-am împărțit în grupuri de câte doi pentru a merge în jurul nostru și a începe conversații cu oamenii. După nu mult timp, am început o discuție cu un student de la filozofie. După ce i-am mărturisit Evanghelia, primele lui cuvinte au fost: „Dar cum stau lucrurile cu liberul arbitru?”

M-am gândit în sinea mea: „Interesant că mă întrebi asta!” Apoi am explicat că Biblia vorbește despre responsabilitatea pe care oamenii o poartă pentru acțiunile lor, explicându-i că noi suntem agenți morali cu voință și responsabilitate. Totuși, voințele noastre sunt total înrobite de păcat. Sunt sub autoritatea acestuia. Dacă sunt lăsați la latitudinea lor, oamenii vor alege întotdeauna răul și Îl vor respinge pe Dumnezeu. Avem nevoie de Dumnezeu ca să ne salveze.

Cele două ore în care am citit teologie în acea după-amiază s-au transformat în practică evanghelistică. Eu nu știam la acel moment, dar acea lectură a venit în ajutorul meu într-o modalitate extrem de practică.

Am simțit că mărturisirea Evangheliei în acea zi era asemenea interpretării unei piese de muzică într-o seară, după o întreagă după-amiază de practică. Cuvintele au venit mult mai natural. Mă simțeam mai confortabil decât în mod obișnuit, mai sigur pe mine. Eram mai sigur pe răspunsurile pe care le-am dat acelei persoane, din Scriptură.

În acea după-amiază, învățătura sănătoasă m-a informat direct, mi-a dat abilități și m-a echipat pentru mărturisirea Evangheliei. M-a făcut capabil să prezint adevărul biblic înaintea unui sceptic. A pus versetele și argumentele biblice în mâinile mele, într-o situație în care, altfel, nu le-aș fi avut la îndemână.

După cum practica este făcută cu obiectivul interpretării, și învățătura sănătoasă este făcută pentru a fi folositoare evanghelizării.

ÎNVĂȚĂTURA SĂNĂTOASĂ ARE CA ȚINTĂ MĂRTURISIREA EVANGHELIEI

Prin „mărturisire” mă refer în primul rând la evanghelizare. Evanghelizarea înseamnă să le propovăduiești Vestea Bună despre Isus acelora care nu cred în El și să îi chemi să se întoarcă de la păcatele lor și să-și pună credința în El. Care este acea Veste Bună? Iat-o, în cele ce urmează, împărțită în patru componente:

Dumnezeu: singurul Dumnezeu, care este sfânt (Isaia 6:1-7), ne-a creat după chipul Său, pentru a-L cunoaște și glorifica (Geneza 1:26-28).

Omul: dar noi am păcătuit și ne-am separat de El, așa încât mânia lui Dumnezeu este acum îndreptată împotriva noastră din cauza păcatelor noastre (Geneza 3; Romani 1:18; 3:23).

Hristos: în marea Lui dragoste, Dumnezeu L-a trimis pe Fiul Său, Isus, pentru a veni ca Rege și a-i salva pe copiii Săi din mâna vrăjmașilor lor – cel mai important fiind propriul lor păcat (Psalmii 2; Luca 1:67-79). Isus a înființat Împărăția Lui prin a acționa deopotrivă ca Preot care mijlocește și ca jertfă preoțească: El a trăit o viață perfectă și a murit pe cruce, împlinind astfel Legea lui Dumnezeu și a luat asupra Lui pedeapsa pentru păcatele multora (Marcu 10:45; Ioan 1:14; Romani 3:21-26; 5:12-21; Evrei 7:26). Apoi, El a înviat dintre cei morți, arătând prin aceasta că Dumnezeu a acceptat jertfa Sa și că mânia lui Dumnezeu îndreptată împotriva noastră a fost stinsă (Faptele Apostolilor 2:24; Romani 4:25).

Răspunsul: Dumnezeu îi cheamă acum pe toți oamenii să se pocăiască de păcatele lor și să își pună credința doar în Hristos, spre iertarea lor (Faptele Apostolilor 17:30; Ioan 1:12). Dacă noi ne pocăim de păcatele noastre și ne punem credința în Hristos, suntem născuți din nou la o viață nouă și veșnică alături de Dumnezeu (Ioan 3:16).

Evanghelia este acest mesaj al mântuirii prin Hristos, iar evanghelizarea sau „mărturisirea” constă din a le spune altora acest mesaj și din a-i îndemna să îl creadă.

Atunci de ce spun că învățătura sănătoasă are ca țintă mărturisirea? În primul rând, Evanghelia este învățătură. Iar învățătura, amintește-ți, înseamnă să pui Biblia în cuvintele tale. Creștini fiind, noi vrem să cunoaștem cum să punem în conversațiile de zi cu zi adevărurile biblice despre cine este Dumnezeu, cine suntem noi, ce a făcut Isus pentru a ne mântui și ce ne cheamă El să facem ca răspuns la acestea. Dacă noi lăsăm deoparte învățătura, vom abandona și Evanghelia și evanghelizarea. Învățătura sănătoasă – doctrina Evangheliei – constituie conținutul mărturiei noastre înaintea oamenilor.

ÎNVĂȚĂTURA SĂNĂTOASĂ: NARAȚIUNEA ȘI PERSPECTIVA CARE CONTUREAZĂ EVANGHELIA

Învățătura sănătoasă este importantă în același timp pentru evanghelizare, întrucât ea ne face capabili să explicăm mai pe deplin Evanghelia. Dar cum are loc acest lucru? Ei bine, doctrina sănătoasă ne învață care este narațiunea care demonstrează că Evanghelia împlinește și finalizează, iar perspectiva acesteia face ca Evanghelia să aibă sens.

Gândește-te la cât de important este să înțelegi întreaga narațiune biblică pe care Evanghelia o finalizează – narațiunea creației și căderii, a exodului, a cuceririi țării promise de către Israel, a judecătorilor și împăraților, a exilului Israelului din țara lor și a restaurării promise. Cu cât cunoaștem mai bine această narațiune, cu atât mai bine vom înțelege Evanghelia, care este împlinirea ei. Acest lucru este deosebit de important pentru evanghelizarea oamenilor care au o oarecare cunoaștere a Scripturii, precum aceia care au crescut într-un mediu creștin, dar care nu s-au pocăit de păcatele lor și nu și-au pus credința în Hristos. Când întâlnim pe cineva care are cunoștințe de bază cu privire la narațiunea Bibliei, putem construi plecând de la acea înțelegere și putem demonstra felul în care toate întâmplările Scripturii își găsesc sensul final în Evanghelie.

Apostolul Pavel a făcut exact acest lucru în eforturile sale evanghelistice, în special printre evrei. El a pus Vestea Bună despre Isus în contextul întregii narațiuni a Bibliei. Vorbind într-o sinagogă evreiască, Pavel le-a spus acestora despre cum Dumnezeu a adus Israelul din Egipt, i-a dat țara Canaanului, a pus peste ei judecători și împărați, și a promis că urmașul unuia dintre acești împărați, al lui David, avea să domnească pe veci (Faptele Apostolilor 13:17-22).

Apoi a afirmat: „Din sămânța lui David, Dumnezeu, după făgăduința Sa, a ridicat lui Israel un Mântuitor, care este Isus” (v. 23). După aceea, Pavel a explicat felul în care viața, moartea și învierea lui Isus împlinesc tot ceea ce Dumnezeu a promis în Vechiul Testament (v. 26-37). Apoi el a concluzionat: „Să știți dar, fraților, că în El vi se vestește iertarea păcatelor; și oricine crede, este iertat prin El de toate lucrurile de care n-ați putut fi iertați prin Legea lui Moise” (v. 38-39). În final, i-a avertizat pe oameni să nu respingă acest mesaj (v. 40-41).

Și pentru noi, cei care trăim astăzi, este important să înțelegem mai întâi narațiunea Scripturii, pentru a putea să înțelegem apoi Evanghelia, și să o și explicăm altora.

De asemenea, învățătura sănătoasă ne oferă nu doar narațiunea, ci și perspectiva care conturează Evanghelia. Vedem acest lucru într-un alt discurs evanghelistic al lui Pavel. De data aceasta, Pavel se adresa Areopagului, un fel de comitet intelectual al Atenei, format din filozofi greci politeiști. Aici, Pavel începe cu Dumnezeu. Zeitățile grecilor erau impredictibile și nevoiașe, iar Pavel spune că nu așa stau lucrurile cu Dumnezeul cel adevărat. El este Creator și Domn peste tot. El este perfect în Sine și nu-I lipsește nimic. De aceea, El n-are nevoie ca noi să Îi împlinim dorințele prin jertfele noastre (v. 22-25).

După aceea, Pavel s-a îndreptat către originea și natura omenirii. Grecii credeau că ei aparțineau unei rase distincte și superioare. Dar Pavel a aruncat în aer această perspectivă, arătând că toți oamenii sunt creați de Dumnezeu și provin dintr-un singur om. Mai apoi, Dumnezeu nu s-a situat la distanță de omenire, ci El dă viața, susține viața și rânduiește toate circumstanțele din viețile noastre (Faptele Apostolilor 17:26-28).

Având în vedere toate acestea, continuă Pavel, toți oamenii au obligația să-I slujească lui Dumnezeu. Noi suntem creația lui Dumnezeu, și ar trebui să știm acest lucru mai bine, în loc să fim idolatri. Dumnezeu a fost îndelung răbdător cu omenirea, dar El îi cheamă acum pe toți oamenii de pretutindeni să se pocăiască, pentru că într-o zi îi va judeca pe toți „prin Omul, pe care L-a rânduit pentru aceasta și despre care a dat tuturor oamenilor o dovadă netăgăduită prin faptul că L-a înviat din morți” (Faptele Apostolilor 17:31). În acest moment al discursului lui Pavel, unii au trecut la batjocuri, dar alții au crezut (v. 32-34).

Având înaintea noastră sumarul oferit de Luca, nu este clar dacă Pavel a explicat mesajul morții și învierii lui Isus, sau dacă doar a apucat să menționeze învierea, și a fost imediat întrerupt. Dar, pentru moment, merită să observăm că învățăturile pe care Pavel le-a predicat acestor greci constituie perspectiva în cadrul căreia Evanghelia are sens. N-ai avea nevoie să cauți un mântuitor dacă n-ai ști că ai nevoie să fii mântuit. N-ai ști că ai nevoie de mântuire dacă n-ai ajunge față în față cu Dumnezeul față de care ești responsabil. Așa că Pavel merge la începuturi și explică cine este Dumnezeu, cine suntem noi și care sunt obligațiile noastre față de Dumnezeu.

Faptele Apostolilor 17 este un studiu de caz cu privire la importanța învățăturii sănătoase pentru evanghelizare. Pavel pune atât de multe adevăruri doctrinare în acest discurs, încât este greu să le și enumerăm pe toate:

Existența, domnia și suficiența de Sine a singurului Dumnezeu adevărat (v. 24-28).

Creația întregului univers de către Dumnezeu (v. 24).

Creația specială de către Dumnezeu a omului și unitatea rasei omenești (v. 26).

Stăpânirea providențială a lui Dumnezeu peste întreaga istorie și peste fiecare viață omenească (v. 26-28).

Responsabilitatea omului de a-L sluji corect pe Dumnezeu (v. 29-30).

Nevoia ca oamenii să se pocăiască pentru a găsi îndurare de la Dumnezeu (v. 30).

Învierea lui Isus Hristos (v. 31).

Judecata finală de către Dumnezeu a tuturor oamenilor (v. 31).

Domnia lui Isus Hristos (v. 31).

Noi învățăm din cuvântarea lui Pavel din Faptele Apostolilor 17 că doctrina sănătoasă țintește evanghelizarea prin faptul că ea ne furnizează perspectiva care încadrează Evanghelia. Învățătura sănătoasă ne oferă preambulul necesar pentru mesajul despre ceea ce Isus a făcut pentru a-i salva pe păcătoși.

Lecția pe care trebuie să o învățăm este următoarea: atunci când evanghelizăm pe cineva căruia îi lipsește până și o cunoaștere de bază a Scripturii, trebuie să folosim învățătura sănătoasă pentru a crea și a umple acel context pentru persoanele în cauză. Folosește doctrina sănătoasă pentru a furniza temelia pentru Evanghelie. Folosește-o pentru a le arăta oamenilor de ce au nevoie să fie mântuiți.

Învățătura sănătoasă ne dăruiește narațiunea care își găsește împlinirea finală în Evanghelie, și perspectiva care ne face capabili să înțelegem Evanghelia. Învățătura sănătoasă conturează Evanghelia, ajutându-ne să o explicăm și dându-i sens. Învățătura sănătoasă țintește la evanghelizare.

ÎNVĂȚĂTURA SĂNĂTOASĂ MOTIVEAZĂ, ELIBEREAZĂ, ÎNCURAJEAZĂ, ÎNNOIEȘTE ȘI ÎNTĂREȘTE EVANGHELIZAREA

Învățătura sănătoasă motivează mărturisirea Evangheliei de către noi. Cum face ea aceasta? Cu cât cunoaștem mai bine Evanghelia, cu atât mai motivați vom fi să o mărturisim. Cu cât cunoaștem mai profund dragostea lui Hristos față de noi, cu atât mai mult aceasta ne va determina să le vorbim altora despre ea (2 Corinteni 5:14). De asemenea, cunoașterea învățăturii sănătoase ne oferă siguranță în mărturisire. Cu cât cunoaștem mai bine Evanghelia, cu atât mai pregătiți vom fi să o mărturisim altora.

În același timp, învățătura sănătoasă ne eliberează de vinovăția falsă cu privire la evanghelizare. Scriptura ne învață că doar Dumnezeu poate schimba inimile și mințile oamenilor. Doar El îi poate da viață celui mort (Efeseni 2:1-10) și vedere celui orb (2 Corinteni 4:3-6). Slujba noastră este să predicăm Evanghelia, să îi implorăm pe oameni să se pocăiască și să ne rugăm ca Dumnezeu să acționeze. Asta e tot. Noi nu putem obliga pe cineva să creadă Evanghelia. Mulți oameni nu evanghelizează pentru că sunt intimidați de gândul de a încerca să convingă pe cineva să devină creștin, dar învățătura sănătoasă ne eliberează de această povară. Prin puterile noastre, noi nu putem determina pe nimeni să creadă nimic. Tot ceea ce putem face – și trebuie să facem – este să predicăm Evanghelia și să ne rugăm ca Dumnezeu să mântuiască oamenii. Învățătura sănătoasă ne încurajează în mărturisirea credinței noastre. Unii oameni cred că doctrina alegerii – anume că Dumnezeu, ca urmare a harului Său, i-a ales pe cei pe care îi va mântui – este o descurajare cu privire la evanghelizare, dar noi vedem în Scriptură exact opusul acestei atitudini. De exemplu, imediat după ce a urcat pe cele mai mari înălțimi ale acestei doctrine, în Romani 9, Pavel lansează o chemare fermă la evanghelizare în capitolul 10: „Dar cum vor chema pe Acela în care n-au crezut? Și cum vor crede în Acela, despre care n-au auzit? Și cum vor auzi despre El fără propovăduitor?” (Romani 10:14). În mod asemănător, citim în Faptele Apostolilor 18 despre felul în care Dumnezeu l-a încurajat pe Pavel în evanghelizare, spunându-i: „Nu te teme; ci vorbește și nu tăcea, căci Eu sunt cu tine; și nimeni nu va pune mâna pe tine, ca să-ți facă rău: vorbește, fiindcă am mult norod în această cetate” (Faptele Apostolilor 18:9-10). Auzind că Dumnezeu i-a ales pe mulți spre mântuire din orașul Corint, acest lucru l-a determinat pe Pavel să predice și mai curajos și fără teamă. Doctrina alegerii încurajează mărturisirea noastră.

În final, învățătura sănătoasă, și în special doctrina alegerii, înnoiește dedicarea noastră și ne întărește perseverența în fața eșecului sau a persecuției. Contemplând la întemnițarea sa, Pavel spune: „Dar Cuvântul lui Dumnezeu nu este legat. De aceea rabd totul pentru cei aleși, pentru ca și ei să capete mântuirea care este în Hristos Isus, împreună cu slava veșnică” (2 Timotei 2:9-10). Dacă Pavel a îndurat aceste încercări, precum cea de a fi închis, de dragul acelora pe care Dumnezeu i-a ales, și a continuat să predice Evanghelia cu credincioșie, așa ar trebui să facem și noi. Doctrina alegerii a hrănit perseverența lui Pavel în evanghelizare, și ar trebui să facă același lucru și pentru noi. Învățătura sănătoasă țintește la evanghelizare.

ROADELE ÎNVĂȚĂTURII SĂNĂTOASE ÎMPODOBESC ȘI ÎNTĂRESC MĂRTURIA BISERICILOR NOASTRE

Această carte tratează subiectul modalității în care învățătura sănătoasă dă naștere unor vieți evlavioase și unor biserici sănătoase. Ea arată roadele pe care învățătura sănătoasă le produce în biserică, inclusiv sfințenia, dragostea, unitatea și închinarea. Toate aceste roade contribuie la mărturisirea Evangheliei de către noi, la nivel individual și în special ca biserici locale. Aceste roade ale învățăturii sănătoase împodobesc mărturia noastră ca o ramă frumoasă care împodobește o pictură sau după cum o bijuterie împodobește o femeie (Tit 2:10).

Sfințenia: Petru ne îndeamnă să fim sfinți, având un comportament frumos printre necreștini, așa încât ei să poată vedea faptele noastre bune și „să-L slăvească pe Dumnezeu în ziua cercetării” (1 Petru 2:11-12; vezi și Matei 5:13-16). Sfințenia noastră este o mărturie a puterii Evangheliei și îi determină pe oameni să Îl glorifice pe Dumnezeu.

Dragostea: Isus a poruncit: „Să vă iubiți unii pe alții; cum v-am iubit Eu, așa să vă iubiți și voi unii pe alții. Prin aceasta vor cunoaște toți că sunteți ucenicii Mei, dacă veți avea dragoste unii pentru alții” (Ioan 13:34-35). Dragostea noastră față de membrii bisericii este ilustrarea dragostei lui Hristos față de lume. Ea îi arată lumii o dragoste care este posibilă doar prin Hristos și, astfel, este un argument în favoarea Evangheliei.

Unitatea: Isus se roagă pentru ucenicii Lui, adică și pentru noi: „Și mă rog nu numai pentru ei, ci și pentru cei ce vor crede în Mine prin cuvântul lor. Mă rog ca toți să fie una, cum Tu, Tată, ești în Mine, și Eu în Tine; ca, și ei să fie una în noi, pentru ca lumea să creadă că Tu M-ai trimis” (Ioan 17:20-21). Unitatea bisericilor noastre este o imagine a Evangheliei înaintea unei lumi care ne privește. Unitatea noastră îi arată lumii că Isus este cu adevărat de la Dumnezeu și, implicit, îi invită pe cei din lume să își pună credința în El.

Închinarea: închinarea bisericilor noastre are, la rândul ei, putere evanghelistică. Vorbind despre propovăduirea Cuvântului în biserică, de către toți membrii acesteia, Pavel spunea: „Dar dacă toți prorocesc, și intră vreun necredincios sau vreunul fără daruri, el este încredințat de toți, este judecat de toți. Tainele inimii lui sunt descoperite, așa că va cădea cu fața la pământ, se va închina lui Dumnezeu, și va mărturisi că, în adevăr, Dumnezeu este în mijlocul vostru” (1 Corinteni 14:24-25). Închinarea noastră propovăduiește realitatea lui Dumnezeu, și ea poate, și ar trebui să aibă un efect puternic asupra necredincioșilor care asistă la ea.

Învățătura sănătoasă împuternicește sfințenia, dragostea, unitatea și închinarea, iar toate acestea întăresc și împodobesc mărturia bisericii pentru Evanghelie.

Chiar dacă aceste lucruri au un efect sigur asupra noastră, ca indivizi, toate roadele învățăturii sănătoase se manifestă cel mai bogat în viața comună a bisericii. Dragostea și unitatea sunt în mod inerent roade care se manifestă în relație cu ceilalți, iar sfințenia și închinarea își ating expresia cea mai deplină atunci când le întruchipăm împreună, ca trup. Asta înseamnă că mărturia noastră creștină este mai mult decât evanghelizarea la nivel individual – ea implică întreaga viață a bisericii. O biserică locală caracterizată de sfințenie, dragoste, unitate și închinare este o mărturie puternică a Evangheliei. Ea împodobește Evanghelia. Ea slujește ca o oglindă a Evangheliei, arătând puterea ei transformatoare înaintea tuturor. Iar învățătura sănătoasă modelează, reînnoiește și dă putere vieții și mărturiei comune a bisericii.

ECHIPEAZĂ, MOTIVEAZĂ ȘI CULTIVĂ MĂRTURIA BISERICII TALE – PRIN ÎNVĂȚĂTURA SĂNĂTOASĂ

Așadar, voi, cei care sunteți păstori, echipați-i pe cei din bisericile voastre să practice evanghelizarea, dându-le învățătură sănătoasă. Învățați-i Evanghelia în mod repetat așa încât ei înșiși s-o învețe cu inima¹⁵. Faceți în mod consecvent legăturile dintre alte doctrine biblice și Evanghelie, așa încât credincioșii din bisericile voastre să poată explica întreaga perspectivă creștină prietenilor lor atei și vecinilor lor musulmani.

Mai mult, motivați-i pe membrii bisericilor voastre să evanghelizeze prin a le propovădui învățătura Evangheliei. Da, ar trebui să fim rușinați de lipsa practicii evanghelizării, însă doar vinovăția nu ne va duce prea departe. De aceea, propovăduiți curajos dragostea lui Dumnezeu înaintea celor din bisericile voastre, până când acea dragoste le va umple inimile și va ajunge să dea pe afară către prietenii și vecinii lor.

În plus, cultivați cu atenție mărturia comună a bisericilor voastre. Viața comună a bisericii fie va întări, fie va contrazice Evanghelia pe care o predicați. Fie va promova reputația lui Hristos, fie o va zdrobi. Biserica ta este mai mult decât suma părților ei: este o oglindă chemată să reflecte slava lui Dumnezeu în Evanghelie; este un punct de lansare care să preamărească și să transmită mesajul Crucii.

În final, folosește mărturia de grup a bisericii tale în evanghelizare. Învață-i pe membrii bisericii că biserica este „programul” de evanghelizare al lui Isus. În timp ce vei păstra o linie clară de demarcație între biserică și lume, invită-i pe necreștini să vadă viața comună a bisericii tale cu propriii ochi. Lasă-i să vadă lumina voastră și să guste din sarea congregației (Matei 5:13-16).

ÎNVĂȚĂTURA SĂNĂTOASĂ: VOCABULARUL PENTRU IMPROVIZAREA EVANGHELISTICĂ

Spre deosebire de improvizarea în cadrul muzicii jazz, mesajul Evangheliei este același de fiecare dată când îl predicăm. Totuși, asemenea unei interpretări de jazz, fiecare conversație evanghelistică va fi diferită și ne va forța să improvizăm anumite lucruri. De aceea, trebuie să învățăm constant „vocabularul” Evangheliei. Prin asta nu mă refer doar la termenii teologici care sunt cuprinși în Evanghelie, chiar dacă ei sunt importanți. Mă refer la mesajul Evangheliei în sine și la toate doctrinele biblice care îl susțin, sunt conectate la el, îl conturează și ajută la logica acestuia.

Cu cât vom cunoaște mai bine Evanghelia, cu atât mai bine o vom mărturisi. Și cu cât viețile noastre și viața bisericii se vor conforma mai îndeaproape învățăturii sănătoase, cu atât mai mult vom susține Evanghelia pe care o propovăduim prin mărturia acestora. Învățătura sănătoasă țintește la evanghelizare.

Postscript

ÎNVĂȚĂTURA SĂNĂTOASĂ VIZEAZĂ BUCURIA

Învățătura sănătoasă este sângele dătător de viață al bisericii. Ea modelează și ghidează învățătura Bisericii. Ea hrănește sfințenia. Alimentează dragostea. Oferă temelia unității și o repară atunci când este nevoie. Ea produce închinare. Apoi informează și motivează mărturisirea Evangheliei de către noi.

Departe de a fi o chestiune opțională sau un element de distragere de la lucrarea reală a bisericii, învățătura sănătoasă este esențială pentru viața acesteia. Ea ne oferă traseul pe acea hartă, potrivit căruia putem să trăim vieți vii și să zidim biserici plăcute lui Dumnezeu. Ea ne așterne calea trăirii evlavioase înaintea privirilor noastre. Ea ne oferă partitura vieții creștine și muzica pe care trebuie să o cântăm în cadrul acesteia.

Iar scopul învățăturii de acest fel este ca noi, împreună cu toți sfinții, să Îl glorificăm pe Dumnezeu și să găsim bucurie în El. Referindu-se la toată învățătura pe care a dat-o ucenicilor Săi în acea ultimă noapte petrecută alături de ei, Isus a spus: „V-am spus aceste lucruri, pentru ca bucuria Mea să rămână în voi, și bucuria voastră să fie deplină” (Ioan 15:11). Isus i-a învățat pe ucenicii Lui adevăruri doctrinare bogate, așa încât bucuria Lui să prindă viață în ei, iar bucuria lor să fie deplină.

Învățătura sănătoasă aduce lumină, nădejde și bucurie, pentru că ea ne arată bogățiile harul lui Dumnezeu față de noi. Ea umple inimile noastre cu satisfacție în Hristos datorită a ceea ce El a făcut pentru noi. Învățătura sănătoasă are ca țintă bucuria noastră.

La începutul primei epistole a lui Ioan, apostolul mărturisește că el este un martor ocular al Fiului, iar apoi, ca un ecou al învățăturii lui Isus, el spune: „Și vă scriem aceste lucruri pentru ca bucuria voastră să fie deplină” (1 Ioan 1:4). Bucuria lui Ioan în adevăr trebuia să se reverse spre ceilalți credincioși. Dacă nu s-ar fi întâmplat asta, bucuria lui ar fi fost incompletă.

Așa stau lucrurile și cu noi. Învățătura sănătoasă ar trebui să modeleze viețile noastre, iar viețile noastre ar trebui să fie modelate de către biserică, și să ajute la modelarea bisericii. Bucuria pe care o avem în Dumnezeu prin învățătura sănătoasă este deplină atunci când dăm mai departe bucuria noastră fraților și surorilor noștri din părtășia bisericii.

Vrei să ai bucurie în Dumnezeu? Atunci dedică-te studierii învățăturii sănătoase și trăirii vieții pe care aceasta ți-o modelează. Și fă toate acestea alături de ceilalți membri ai bisericii tale. Vei descoperi că, pe măsură ce bucuria ta în Dumnezeu va curge către ceilalți, ea va crește constant, la rândul ei, spre plinătate.

Învățătura sănătoasă are ca țintă viața – viața în biserică, viața bisericii și mai mult decât atât.

Mulțumiri speciale

Vreau să le mulțumesc în primul rând lui Mark Dever, Matt Schmucker, Ryan Townsend și Jonathan Leeman pentru conducerea lor evlavioasă nu doar în biserica locală, ci și în și prin 9Marks. Vă mulțumesc pentru că mi-ați oferit privilegiul și bucuria de a lucra alături de voi toți.

Îi sunt mulțumitor lui Dumnezeu pentru modalitățile în care m-ați ajutat să cresc în viața de creștin și pentru felul în care v-ați dedicat cu altruism, mie și familiei mele. Și vreau să îi mulțumesc în special lui Jonathan pentru că a investit atât de mult în a mă ajuta să cresc ca autor de carte creștină.

Le mulțumesc tuturor celor de la 9Marks pentru că au făcut ca această lucrare de zidire a bisericilor sănătoase să existe și să crească. Și vă mulțumesc tuturor celor care ați donat și donați din resursele voastre pentru această lucrare, așa încât noi să putem să punem la dispoziție ceva din timpul nostru.

Îi mulțumesc lui Ligon Duncan, al cărui discurs de la conferința T4G din 2008 a semănat unele dintre semințele care au ajuns în final să crească în această carte.

Le mulțumesc acelora care au citit manuscrisul cărții și mi-au oferit opiniile lor, inclusiv părinților mei și prietenilor mei dragi, Mike Carnicella, Matt McCullough și Alex Duke.

Mulțumirile mele se îndreaptă și către membrii bisericii Third Avenue Baptist Church, pentru dedicarea lor față de Evanghelie și unul față de celălalt, și pentru că trăiesc vieți evlavioase care sunt înrădăcinate în studiul învățăturii sănătoase.

În final, vreau să îi mulțumesc soției mele Kristin, căreia n-aș putea să-i mulțumesc suficient de mult.

Note bibliografice și explicative

[←1]

Ireneu din Lyon, On the Apostolic Preaching (Crestwood, NY: St. Vladimir’s Seminary Press, 1997), p. 40.

[←2]

The Whole Truth about God: Biblical Theology (Wheaton, IL: Crossway, 2015). Acest studiu biblic este parte dintr-o serie de 10 cărți denumite 9Marks Healthy Church Study Guides, toate publicate de Crossway.

[←3]

William Perkins, The Golden Chain (1592), în The Works of William Perkins, ed. Ian Breward (Appleford: Sutton Courtenay Press, 1990), p. 177.

[←4]

Dacă dorești să te gândești mai mult la motivul pentru care este important ca fiecare creștin să fie membru într-o biserică locală, poți citi cartea lui Jonathan Leeman, Membralitatea Bisericească: Cum știe lumea cine Îl reprezintă pe Isus

[←5]

Michael Horton, The Christian Faith: A Systematic Theology for Pilgrims on the Way (Grand Rapids, MI: Zondervan, 2011), p.13.

[←6]

Dacă dorești să studiezi mai mult pe această temă, consultă analiza lui Michael Horton în The Christian Faith, p. 19, 27-30.

[←7]

Pentru mai multe informații pe tema teologiei biblice, consultă cartea lui Michael Lawrence, intitulată Biblical Theology in the Life of the Church: A Guide for Ministry (Wheaton, IL: Crossway, 2010).

[←8]

Dacă ești dornic să citești un devoțional simplu, dar introductiv în teologia sistematică, poți verifica Wayne Grudem, Systematic Theology: An Introduction to Christian Doctrine, ed. 2 (Grand Rapids, MI: Zondervan, 2007).

[←9]

Pentru o explicație și o susținere a acestei idei, vezi capitolul 5 din Jonathan Leeman, Reverberation: How God’s Word Brings Light, Freedom, and Action to His People (Chicago: Moody, 2011).

[←10]

John R. W. Stott, The Letters of John: An Introduction and Commentary, Tyndale New Testament Commentaries, ed. 2 (Downers Grove, IL: InterVarsity Press, 1988), p. 205.

[←11]

Jonathan Edwards, Charity and Its Fruits (retip. Edinburgh: Banner of Truth, 1969), p. 19, 21.

[←12]

Ibid., p. 21.

[←13]

D.A. Carson, „Worship under the Word”, în Worship by the Book, ed. D.A. Carson (Grand Rapids: Zondervan, 2002), p. 30.

[←14]

J. Ligon Duncan III, „Does God Care How We Worship?”, în Give Praise to God: A Vision for Reforming Worship, ed. Philip Graham Ryken, Derek W.H. Thomas și J. Ligon Duncan III (Phillipsburg, NJ: P&R, 2003), p. 33. Mare parte din afirmațiile mele din acest paragraf sunt inspirate din acest excelent capitol.

[←15]

Două instrumente utile pentru acest subiect sunt cartea lui Greg Gilbert, What Is the Gospel? (Wheaton, IL: Crossway, 2010) și resursa evanghelistică Two Ways to Live: Know and Share the Gospel, de Phillip D. Jensen și Tony Payne (Kingsford, AU: Matthias Media, 1989).

9SEMNE Seria ZIDIND BISERICI SĂNĂTOASE

Această serie a 9Marks vă propune câte o carte scurtă, într-un limbaj accesibil, care abordează fiecare din cele nouă semne aduse în discuție de Pastorul Mark Dever, în bine-cunoscuta sa carte Cele 9 Semne ale Unei Biserici Sănătoase (plus o carte suplimentară pe tema doctrinei biblice).

Fiind utile pentru studiul individual sau de grup, aceste cărți concise te vor ajuta să înțelegi ce spune Biblia în legătură cu biserica locală și cum se construiește o congregație sănătoasă.

Pentru mai multe informații, vizitați adresele de internet www.9marks.org

ZIDIND BISERICI SĂNĂTOASE

9Marks există pentru echiparea liderilor bisericilor cu o viziune biblică și resurse practice în vederea glorificării lui Dumnezeu între națiuni, prin intermediul bisericilor sănătoase.

În acest scop, dorim să vedem bisericile caracterizate de următoarele nouă semne ale sănătății:

Predicarea expozitivă

Teologia biblică

Înțelegerea biblică a Evangheliei

Înțelegerea biblică a convertirii

Înțelegerea și practicarea biblică a evanghelizării

Membralitatea biblică în biserică

Disciplina biblică a bisericii

Ucenicizarea biblică

Conducerea biblică a bisericii.

La 9Marks noi scriem articole, cărți, recenzii de carte și un jurnal online. Găzduim conferințe, înregistrăm interviuri și producem diferite alte resurse pentru a ajuta bisericile să reflecte gloria lui Dumnezeu.

Vizitați siteul nostru pentru a descoperi conținut în mai mult de 30 de limbi și înregistrați-vă pentru a primi gratuit jurnalul nostru online. Vedeți lista completă a siteurilor noastre în alte limbi aici:

9marks.org/about/international-efforts/.

9marks.org